ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2023 року                                                           Справа № 918/201/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. ,  суддя Миханюк М.В. 

секретар судового засідання Романець Х.В.
за участю представників сторін:
позивача за первісним позовом - Корень О.М., адвокат;
відповідача за первісним позовом - Касаткін Д.М., адвокат (в режимі відеоконференції);
третьої особи - Дробот Д.М., адвокат (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 13 липня 2023 року (повний текст складено 24.07.2023) у справі №918/201/23 (суддя Романюк Ю.Г.)
за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле" (PLC EVERWELLE)/(OU Everwelle)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 
про розірвання додаткових угод до контрактів про поставки і стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 50 096,30 Євро та 1 540 822,55 доларів США, а також збитків у розмірі 10 019,20 Євро та 496 164,44 доларів США
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле" (PLC EVERWELLE)/(OU Everwelle)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 
про визнання відсутнім права вимоги

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 13 липня 2023 року у справі №918/201/23 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про розірвання додаткових угод до контрактів і стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 50 096,30 Євро та 1 540 822,55 доларів США, а також збитків у розмірі 10 019,20 Євро та 496 164,44 доларів США - задоволено частково.
Розірвано додаткову угоду від 13.09.2021 до Контракту № 24-01-18-DUX від 24.01.2018, додаткову угоду від 13.09.2021 до Контракту № 19-06-2018-DPB від 19.06.2018, додаткову угоду від 13.09.2021 до Контракту № 29-05-2019 від 29.05.2019, додаткову угоду від 13.09.2021 до Контракту № 03-07-2019-ЕРВ від 03.07.2019.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле" кошти у розмірі 1 540 822 (один мільйон п`ятсот сорок тисяч вісімсот двадцять два) дол. США 55 центів та 50 000 (п`ятдесят тисяч) Євро 00 центів.
У задоволенні решти первісних позовних вимог - відмовлено.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле" 708 031,34 грн судового збору.
У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле" про визнання відсутнім права вимоги - відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову в частині розірвання додаткових угод до контрактів про поставки відмовити.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 13 липня 2023 року у справі №918/201/23; призначено справу №918/201/23 до розгляду на 14 вересня 2023 року. Встановлено учасникам справи строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в суді апеляційної інстанції.
14 вересня 2023 року на електронну адресу апеляційного суду від адвоката Касаткіна Д.М. надійшли пояснення щодо підтвердження повноважень на представництво Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс".
Також 14 вересня 2023 року на електронну адресу апеляційного суду від представника ТОВ "Евервелле" надійшли пояснення, в яких просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Господарського суду Рівненської області від 13 липня 2023 року у справі №918/201/23 залишити без змін.
Безпосередньо в судовому засіданні представник скаржника, посилаючись на те, що письмові пояснення ТОВ "Евервелле" від 14.09.2023 є по своїй суті відзивом на апеляційну скаргу, при цьому, строк для його подачі, встановлений в ухвалі апеляційного суду від 21.08.2023, пропущено, просить суд залишити вказані пояснення без розгляду, або відкласти розгляд апеляційної скарги для надання можливості ознайомитися з такими поясненнями та надати суду заперечення щодо доводів, викладених в них.
Згідно з ч.4 ст.262 ГПК України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається, зокрема, строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.
Частиною 1 ст.263 ГПК України унормовано, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 встановлено учасникам справи строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.
Колегія суддів заначає, що реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справи перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків. Процесуальний строк виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, що направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених процесуальним законодавством часових рамках.
Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз Господарського процесуального кодексу України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
Процесуальні строки, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків, оскільки з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
Відповідно до ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, ухвала апеляційного суду від 21.08.2023 отримана представником позивача 22.08.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 22.08.2023. Отже, останнім днем строку для подачі відзиву є 28.08.2023 (з урахуванням вихідних днів). Разом з тим, письмові пояснення ТОВ "Евервелле" надійшли до суду 14.09.2023, тобто з пропуском встановленого судом строку. При цьому, питання щодо поновлення строку на подання таких пояснень заявником не порушується.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що письмові пояснення ТОВ "Евервелле" від 14.09.2023 відповідно до ч.2 ст.118 ГПК України слід залишити без розгляду як такі, що подані після закінчення встановленого судом процесуального строку.
Безпосередньо в судовому засіданні представник третьої особи повністю підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача за первісним позовом безпосередньо в судовому засіданні просить суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Представник позивача за первісним позовом безпосередньо в судовому засіданні вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ТОВ "Традєкс" (продавець/відповідач за первісним позовом) та ТОВ "Евервелле" (покупець/позивач за первісним позовом) було укладені наступні контракти:
-  24.01.2018 укладено контракт №24-01-18-DUX, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти сільськогосподарську продукцію українського походження, а саме: пшеницю, кукурудзу, рапс, ячмінь, сою, льон, жито, горох (далі - товар). Відповідно до п.11.2 контракту, останній діє до 31.12.2019.
- 19.06.2018 укладено контракт №19-06-2018-DPB, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти сільськогосподарську продукцію українського походження, а саме: пшеницю, кукурудзу, рапс, ячмінь, сою, льон, жито, горох (далі - товар). Відповідно до п.11.2 контракту, останній діє до 31.12.2019.
- 29.05.2019 укладено контракт №29-05-2019, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти сільськогосподарську продукцію українського походження, а саме: пшеницю, кукурудзу, рапс, ячмінь, сою, льон, жито, горох (далі - товар). Відповідно до п.11.2 контракту, останній діє до 31.12.2020.
- 03.07.2019 укладено контракт №03-07-2019-ЕPB, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти сільськогосподарську продукцію українського походження, а саме: пшеницю, кукурудзу, рапс, ячмінь, сою, льон, жито, горох (далі - товар). Відповідно до п.11.2 контракту, останній діє до 31.12.2020.
В подальшому, у зв`язку із припиненням зацікавленості в подальших поставках товару, 13.09.2021 між ТОВ "Традєкс" та ТОВ "Евервелле" до Контрактів від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №9-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB укладено додаткові угоди (далі - додаткові угоди від 13.09.2021).
На момент укладення додаткових угод від 13.09.2021 сума передоплати за товар:
- за контрактом від 24.01.2018 №24-01-18-DUX складала 1 591 463,87 дол. США,
- за контрактом від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB - 789 172,27 дол. США;
- за контрактом від 29.05.2019 №29-05-2019 - 105 000,00 дол. США;
- за контрактом від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB - 50 000,00 євро.
Вказаними додатковими угодами від 13.09.2021 до контрактів від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB врегульовано порядок повернення передоплат, їх прощення, відповідальність за порушення зобов`язання, зокрема:
1. Додатковою угодою від 13.09.2021 до контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX врегульований порядок повернення передоплати у розмірі 1 591 463,87 дол. США наступним чином:
- передоплата у розмірі 1 480 000,00 дол. США має бути повернута в строк до 23.02.2022 включно;
- продавець (ТОВ "Традєкс") звільняється від обов`язку повернути залишок передоплати у розмірі 111 463,87 доларів США, якщо сума 1 480 000,00 дол. США буде сплачена до 23.02.2022 включно, а у випадку несвоєчасної або неповної сплати вказаної суми, продавець (ТОВ "Традєкс") зобов`язаний повернути залишок передплати до 28.02.2022 включно.
2. Додатковою угодою від 13.09.2021 до контракту від 19.06.2018 № 19-06-2018-DPB врегульований порядок повернення передоплати у розмірі 786 172,27 дол. США наступним чином:
- передоплата у розмірі 786 172,27 дол. США має бути повернуто в строк до 28.02.2022 включно;
- продавець (ТОВ "Традєкс") звільняється від обов`язку повернути суму передоплати, у випадку належного та повного виконання продавцем (ТОВ "Традєкс") до 23.02.2022 всіх зобов`язань за контрактом від 24.01.2018 №24-01-18-DUX з врахуванням додаткової угоди від 13.09.2021.
3. Додатковою угодою від 13.09.2021 до контракту від 29.05.2019 № 29-05-2019 врегульований порядок повернення передоплати у розмірі 105 000,00 дол. США наступним чином:
- передоплата у розмірі 105 000,00 дол. США має бути повернуто в строк до 28.02.2022 включно;
- продавець (ТОВ "Традєкс") звільняється від обов`язку повернути суму передоплати у випадку належного та повного виконання продавцем (ТОВ "Традєкс") до 23.02.2022 всіх зобов`язань за контрактом від 24.01.2018 № 24-01-18-DUX з врахуванням додаткової угоди від 13.09.2021.
4. Додатковою угодою від 13.09.2021 до контракту від 03.07.2019 № 03-07-2019-ЕPB врегульований порядок повернення передоплати у розмірі 50 000,00 євро наступним чином:
- передоплата у розмірі 50 000,00 євро має бути повернуто в строк до 28.02.2022 включно;
- продавець  (ТОВ "Традєкс") звільняється від обов`язку повернути суму передоплати у випадку належного та повного виконання продавцем (ТОВ "Традєкс") до 23.02.2022 всіх зобов`язань за Контрактом від 24.01.2018 № 24-01-18-DUX з врахуванням додаткової угоди від 13.09.2021.
Отже, відповідно до умов пункту 2 додаткової угоди від 13.09.2021 до контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, ТОВ "Традєкс" має повернути передоплату у розмірі 1 480 000,00 дол. США в строк до 23.02.2022 року включно.
Також цим пунктом визначено наступне:
- повернення вказаної суми продавцем (ТОВ "Традєкс") може здійснюватися як одноразовим платежем, так і частинами, розмір яких продавець  визначає самостійно;
- датою здійснення платежу продавцем (ТОВ "Традєкс") вважається дата списання грошових коштів з рахунку продавця на адресу покупця (ТОВ "Евервелле") у відповідному об`ємі.
У випадку виконання даної умови, ТОВ "Традєкс" з 28.02.2022 звільняється від обов`язку повернути наступні суми передоплати:
- за контрактом від 24.01.2018 №24-01-18-DUX - в розмірі 111 463,87 доларів США;
- за контрактом від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB - в розмірі 789 172,27 дол. США;
- за контрактом від 29.05.2019 №29-05-2019 - в розмірі 105 000,00 дол. США;
- за контрактом від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB - в розмірі 50 000,00 євро.
У випадку, якщо умови п.2 додаткової угоди від 13.09.2021 до контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX не будуть виконані до 23.02.2022 включно, ТОВ "Традєкс" зобов`язаний до 28.02.2022 включно повернути залишок неповерненої передоплати по контрактам від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB.
Оскільки, ТОВ "Традєкс" у визначений додатковою угодою від 13.06.2019 до контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX строк (до 23.02.2022) передоплату у розмірі 1 480 000,00 дол. США не повернув, ТОВ "Евервелле" звернулося до суду з позовом до розірвання додаткової угоди від 13.09.2021 до контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, додаткової угоди від 13.09.2021 до контракту від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, додаткової угоди від 13.09.2021 до контракту від 29.05.2019 №29-05-2019, додаткової угоди від 13.09.2021 до контракту від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB та стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 1540822,55 доларів США та 50 096,30 євро, а також збитків у розмірі 10 019,20 Євро та 496 164,44 доларів США (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02.05.2023).
ТОВ "Традєкс", в свою чергу, звернулося до суду з зустрічним позовом, в якому просить суд визнати відсутнім права вимоги ТОВ "Евервелле" до ТОВ "Традєкс" за контрактом від 24.01.2018 №24-01-18-DUX у розмірі 651 463,87 дол.США, за контрактом від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB - 786 172,27 дол. США, за контрактом від 29.05.2019 №29-05-2019 - 105 000,00 дол. США, за контрактом від 03.07.2019 № 03-07-2019-ЕPB - 50 096,30 євро.
Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісних позовних вимог, та відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається, спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача за первісним позовом, не повернув ТОВ "Евервелле" передоплату у розмірі 1 480 000,00 дол. США у строки, передбачені умовами додаткової угоди від 13.06.2019 до контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, у зв`язку з чим просить розірвати додаткові угоди від 13.06.2019 у зв`язку з істотним порушенням їх умов, а також повернути сплачені на виконання контрактів від 24.01.2018 №24-01-18-DUX від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB грошові кошти в розмірі 1540822,55 доларів США та 50 096,30 євро. Відповідач за первісним позовом, в свою чергу, вказує на те, що порушення строків повернення передоплати відбулось у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин.
Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" - позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Отже у частині другій статті 651 Цивільного кодексу України йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Отже, надаючи оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, а також її розмір. Проте йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Тобто суди повинні встановити, чи є насправді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Як вже зазначалося вище та встановлено судами обох інстанцій, ТОВ "Традєкс" за Контрактами №24-01-18-DUX від 24.01.2018 та №19-06-2018-DPB від 19.06.2018 - зобов`язане було поставити товар у строк до 31.12.2019; за Контрактами №29-05-2019 від 29.05.2019 та №03-07-2019-ЕРВ від 03.07.2019 - зобов`язане було поставити товар у строк до 31.12.2020.
Після закінчення строку дії договорів за Контрактами у відповідача залишилась передоплата за непоставлений товар:
- за контрактом №24-01-18 у розмірі 1 591 463,87 дол.США;
- за контрактом №19-06-2018 у розмірі 786 172,27 дол.США;
- за контрактом №29-05-2019 у розмірі 105 000,00 дол.США;
- за контрактом №03-07-2019 у розмірі 50 000,00 євро.
У зв`язку із тим, що зобов`язання за контрактами №24-01-18-DUX від 24.01.2018, №19-06-2018-DPB від 19.06.2018, №29-05-2019 від 29.05.2019, №03-07-2019-ЕРВ від 03.07.2019 залишилися не виконаними, у зв`язку із припиненням зацікавленості в подальших поставках товару, 13.09.2021 між TOB "Традєкс" та ТОВ "Евервелле" були укладені відповідні додаткові угоди до Контрактів.
Вказаними додатковими угодами від 13.09.2021 до Контрактів від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB врегульовано порядок повернення здійсненої передоплати, прощення боргу, відповідальність за порушення зобов`язання.
Так, як вбачається із додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX сторони врегулювали порядок повернення передоплати у розмірі 1 591 463,87 дол. США наступним чином: передоплата у розмірі 1 480 000,00 дол. США має бути повернута в строк до 23.02.2022 включно; продавець (ТОВ "Традєкс") звільняється від обов`язку повернути залишок передоплати у розмірі 111 463,87 доларів США, якщо сума 1 480 000,00 дол. США буде сплачена до 23.02.2022 включно, а у випадку несвоєчасної або неповної сплати вказаної суми, продавець (ТОВ "Традєкс") зобов`язаний повернути залишок передплати до 28.02.2022 включно.
Додатковою угодою від 13.09.2021 до Контракту від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB врегульований порядок повернення передоплати у розмірі 786 172,27 дол. США наступним чином: передоплата у розмірі 786 172,27 дол. США має бути повернута в строк до 28.02.2022 включно; продавець (ТОВ "Традєкс") звільняється від обов`язку повернути суму передоплати, у випадку належного та повного виконання продавцем (ТОВ "Традєкс") до 23.02.2022 всіх зобов`язань за контрактом від 24.01.2018 №24-01-18-DUX з врахуванням додаткової угоди від 13.09.2021.
Додатковою угодою від 13.09.2021 до Контракту від 29.05.2019 №29-05-2019 врегульований порядок повернення передоплати у розмірі 105 000,00 дол. США наступним чином передоплата у розмірі 105 000,00 дол. США має бути повернуто в строк до 28.02.2022 включно; продавець (ТОВ "Традєкс") звільняється від обов`язку повернути суму передоплати у випадку належного та повного виконання продавцем (ТОВ "Традєкс") до 23.02.2022 всіх зобов`язань за контрактом від 24.01.2018 № 24-01-18-DUX з врахуванням додаткової угоди від 13.09.2021.
Додатковою угодою від 13.09.2021 до Контракту від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB врегульований порядок повернення передоплати у розмірі 50 000,00 євро наступним чином: передоплата у розмірі 50 000,00 євро має бути повернуто в строк до 28.02.2022 включно; продавець (ТОВ "Традєкс") звільняється від обов`язку повернути суму передоплати у випадку належного та повного виконання продавцем (ТОВ "Традєкс") до 23.02.2022 всіх зобов`язань за контрактом від 24.01.2018 № 24-01-18-DUX з врахуванням додаткової угоди від 13.09.2021.
Отже, відповідно до умов пункту 2 додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, ТОВ "Традєкс" мав повернути передоплату у розмірі 1 480 000,00 дол. США в строк до 23.02.2022 року включно.
У випадку, якщо умови пункту 2 додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX не будуть виконані до 23.02.2022 включно, ТОВ "Традєкс" зобов`язаний до 28.02.2022 включно повернути залишок неповерненої передоплати по контрактам від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB.
Із викладеного вбачається, що ТОВ "Евервелле", укладаючи додаткові угоди, очікувало, що ТОВ "Традєкс" до 23.02.2022 перерахує на рахунок ТОВ "Евервелле" 1 480 000,00 доларів США, а у випадку нездійснення таких розрахунків до 23.02.2022 - очікувало, що ТОВ "Традєкс" поверне залишок неповерненої передоплати по Контрактам від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами обох інстанцій, 22.02.2022 з рахунку ТОВ "Традєкс" на користь ТОВ "Евервелле" було перераховано 940 000,00 доларів США, що підтверджується копією платіжного доручення в іноземній валюті №4 від  22.02.2022  з відміткою банківської установи.
23.02.2022 з рахунку ТОВ "Традєкс" на користь ТОВ "Евервелле" було списано 491 000,00 доларів США, що підтверджується копією платіжного доручення в іноземній валюті №7 від 23.02.2022 з відміткою банківської установи.
Однак, кошти в розмірі 491 000,00 доларів США, які були списані 23.02.2022 з рахунку ТОВ "Традєкс" не надійшли  ТОВ "Евервелле", а були повернуті ТОВ "Традєкс".
Як вбачається із відповіді Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" №05650180/23316-22 від 28.06.2022, яка надана на адвокатський запит адвоката Касаткіна Д.М. щодо надання інформації, Банк повідомив, що списання коштів з рахунку клієнта ТОВ "Традєкс" на підставі платіжного доручення було здійснено Банком о 17 год. 58 хв. 23 лютого 2022 року з метою подальшого перерахування коштів з датою валютування 24.02.2022. 24.02.2022 Правлінням НБУ було прийнято постанову "Про роботу банківської системи в період воєнного стану" №18 (далі - Постанова №18). Даною Постановою №18 було встановлено ряд обмежень при здійснені валютних операцій. Зокрема, п.14 Постанови № 18 (у редакції станом на 24.02.2022) встановлено, що уповноваженим установам забороняється здійснювати за дорученням клієнтів транскордонні перекази валютних цінностей з України, крім виключного переліку випадків. Оплата по поданому клієнтом платіжному дорученню не підпадала під вказаний перелік виключень, встановлених п.14 Постанови №18. У зв`язку з цим, вказана валютна операція завершена не була, кошти в розмірі 491000,00 доларів США були 01.03.2022 повернуті на поточний рахунок А153223130000026009000038832 клієнта о 20 год. 15 хв. на підставі меморіального ордеру №37130 з призначенням платежу "Корегування Повернення згідно з постановою НБУ №18 від 24.02.2022". Окрім того, враховуючи, що воєнний стан на підставі Указу та Закону був запроваджений з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 по всій території України, Банк не мав можливості завчасно попередити клієнта про неможливість здійснення/проведення платежу з датою валютування 24.02.2022.
Відтак судом встановлено, що 01.03.2022 кошти в розмірі 491 000,00 доларів США, які були списані 23.02.2022 з рахунку ТОВ "Традєкс" не надійшли  ТОВ "Евервелле", а були повернуті ТОВ "Традєкс" з огляду на мораторій на здійснення валютних платежів згідно з постановою Національного банку України від 24.02.2022 №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану".
Разом тим, в матеріалах справи відсутні докази списання/перерахування решти 49 000 доларів США (1 480 000,00 доларів США - 940 000,00 доларів США - 491 000,00 доларів США) до 23.02.2022 у відповідності до пункту 2 додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 № 24-01-18-DUX.
Викладене підтверджує те, що 23.02.2022 ТОВ "Евервелле" не було отримано на свій рахунок усієї суми в розмірі 1 480 000,00 доларів США, а отримано лише 940 000 дол. США, а ТОВ "Традєкс" і не мало наміру виконати свої зобов`язання в повному обсязі.
Пунктом 3 додаткових угод від 13.09.2021 до Контрактів від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB визначено, що у випадку несвоєчасної або неповної сплати у розмірі 1 480 000,00 доларів США, продавець (ТОВ "Традєкс") зобов`язаний сплатити покупцю (ТОВ "Евервелле"):
- залишок передоплати у розмірі 111 463,87 дол. США до 28.02.2022 включно;
- суму передоплати у розмірі 786 172,27 дол. США до 28.02.2022 включно;
- суму передоплати у розмірі 105 000,00 дол. США до 28.02.2022 включно;
- суму передоплати у розмірі 50 000,00 євро до 28.02.2022 включно.
Однак, правомірні очікування ТОВ "Евервелле" не отримали позитивного результату, а ТОВ "Традєкс" не повернуло ані до 23.02.2022 залишок 540 000 дол. США, ані до 28.02.2022 залишок неповерненої передоплати по Контрактам від 24.01.2018№ 24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB.
Водночас, ТОВ "Традєкс" посилається на ч.1 ст.617 ЦК України та доводить, що у будь-якому випадку, враховуючи наявність обставин непереборної сили, які завадили йому виконати зобов`язання за Контрактами у повному обсязі, строк виконання таких зобов`язань автоматично продовжується.
Обставинами непереборної сили, які завадили товариству повернути своєчасно кошти, відповідач зазначає введення воєнного стану та наявність мораторію на здійснення валютних платежів згідно з постановою Національного банку України від 24.02.2022 №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану".
В свою чергу, судом встановлено що у п.5 Додаткових угод сторони узгодили між собою, що з моменту підписання Додаткових угод, всі інші умови контрактів, не врегульовані цими угодами, втрачають свою юридичну силу, за винятком розділів 8 "Форс-мажорні обставини і 10 "Врегулювання спорів у судовому порядку", а також п. 11.2-11.7 розділу "Додаткові умови" та розділу 12 "Місцезнаходження і банківські реквізити сторін" згідно з контрактами, що зберігають свою силу і надалі.
У розділі 8 контрактів (зміст тотожний для всіх угод) міститься положення, відповідно до якого, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань по цих контрактах, якщо воно є наслідком обставин непереборної сили, а саме: військових дій, пожеж, повеней, землетрусів, інших дій, громадських безладів, блокади, ембарго, введення надзвичайного стану, обмеження експорту та/або імпорту, прийняття нормативних актів або інших дій органів державної влади та управління, або інших обставин надзвичайного характеру, які сторони не могли ні передбачати, ні запобігти розумними заходами, і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цих Контрактів. В такому випадку термін дії виконання зобов`язань за Контрактами відповідно відкладається на період дії обставин непереборної сили і їх наслідків.
Відповідно до п.8.2. контрактів, сторона, яка знаходиться під дією форс-мажорних обставин повинна повідомити іншу сторону про це протягом 3-х робочих днів з моменту виникнення таких обставин. Якщо термін дії форс-мажорних обставин продовжуватиметься більше 30 днів поспіль, то кожній із сторін буде надано право розірвати цей Контракт, повідомивши іншу сторону за 10 робочих днів. В цьому випадку сторони здійснюють реституції.
Згідно з п.8.3. контрактів достатнім доказом існування та тривалості обставин непереборної сили є надання свідоцтва, виданого Торгово-промислової палатою відповідної країни, або офіційних текстів законодавчих актів, що набрали чинності. В будь-якому випадку сторона, що знаходиться під дією форс-мажорних обставин повинна надати достатні докази прийняття нею під час дії форс-мажорних обставин всіх можливих заходів для виконання своїх контрактних зобов`язань.
24.02.2022 року Президент України Володимир Зеленський, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", підписав Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Згідно з указом, воєнний стан запроваджується з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який Законами України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" неодноразово продовжувався, та наразі діє до 15 листопада 2023 року.
24.02.2022 Правлінням НБУ було прийнято постанову "Про роботу банківської системи в період воєнного стану" №18 (далі - Постанова №18), якою було встановлено ряд обмежень при здійснені валютних операцій. Зокрема, п.14 Постанови №18 (у редакції станом на 24.02.2022) встановлював, що уповноваженим установам забороняється здійснювати за дорученням клієнтів транскордонні перекази валютних цінностей з України, крім виключного переліку випадків. 
Листом-роз`ясненням Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 ТПП України на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 року №671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України.
Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Водночас форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті ТПП України 28.02.2022 розміщено загальний офіційний лист.
У загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Статуту ТПП України.
Проте, в ст.ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус, а статут ТПП України у вільному доступі відсутній.
Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (та і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.
Таким чином, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).
Крім того, 13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.
Таким чином, використання загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинен супроводжуватися іншими доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.
Дійсно, за загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.1 ст.617 ЦК України).
Тобто, можна звільнити від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від його виконання.
Водночас, в будь-якому разі сторона зобов`язання, в разі його невиконання, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці обставини мали непереборний характер саме для цієї особи.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. При цьому, той факт, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що їх наявність може бути засвідчена відповідним компетентним органом.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і в постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Отже, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.
Обставини непереборної сили повинні бути підтверджені документально (постанова ВС від 15.02.2022 у справі №910/4532/21). Такими доказами можуть бути, зокрема, сертифікат ТПП України. При цьому, щоб засвідчити форс-мажорні обставини, особі необхідно звернутися до ТПП, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання.
Відповідно до регламенту Торгово-промислової палати України, остання засвідчує форс-мажорні обставини з усіх питань договірних відносин. Регіональні ТПП можуть засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком зобов`язань за зовнішньоторговельними угодами і міжнародними договорами України, зовнішньоекономічними угодами, а також угодами між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.
В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою, тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за них настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).
За умовами п. 6.2. регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви подається окремий комплект документів, зокрема копія договору (контракту, угоди) з відповідними додатками, специфікаціями та інші документи, що підтверджують обсяг і термін настання виконання зобов`язання.
Щоб засвідчити форс-мажорні обставини необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 та прийняття постанови "Про роботу банківської системи в період воєнного стану", якою встановлено ряд обмежень при здійснені валютних операцій, - не свідчить про автоматичне підтвердження настання форс-мажорних обставин для ТОВ "Традєкс". Означені обставини та дія для ТОВ "Традєкс" обставин непереборної сили доводиться у відповідності до вимог закону.
Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ "Традєкс" 23.06.2023 долучено до матеріалів справи сертифікати Рівненської торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини,  а саме:
- сертифікат №5600-23-2518 від 30.05.2023, який засвідчує, що для ТОВ "Традєкс" настали форс-мажорні обставини через широкомасштабну збройну агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні та заборони Національним Банком України здійснення валютних розрахунків, кошти в розмірі 491 000 дол. США та залишок 49 000 дол. США не були перераховані для OU "EVERVELLE" в установлені Додатковою угодою від 13.09.2021 до Контракту № 24-01-18-DUX терміни (у термін до 28.02.2022). Період дії форс-мажорних обставин - дата настання 24.02.2022, дата закінчення - тривають на 30.05.2023.
- сертифікат №5600-23-2577 від 30.05.2023, який засвідчує, що для ТОВ "Традєкс" настали форс-мажорні обставини через широкомасштабну збройну агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні та заборони Національним Банком України здійснення валютних розрахунків, кошти в розмірі 786 172, 27 дол. США не були перераховані для OU "EVERVELLE" в установлені Додатковою угодою від 13.09.2021 до Контракту № 19-06-2018-DPB терміни (у термін до 28.02.2022). Період дії форс-мажорних обставин - дата настання 24.02.2022, дата закінчення - тривають на 30.05.2023.
- сертифікат №5600-23-2597 від 31.05.2023, який засвідчує, що для ТОВ "Традєкс" настали форс-мажорні обставини через широкомасштабну збройну агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні та заборони Національним Банком України здійснення валютних розрахунків, кошти в розмірі 105 000 дол. США не були перераховані для OU "EVERVELLE" в установлені Додатковою угодою від 13.09.2021 до Контракту № 29-05-2019 терміни (у термін до 28.02.2022). Період дії форс-мажорних обставин - дата настання 24.02.2022, дата закінчення - тривають на 31.05.2023.
- сертифікат №5600-23-2598 від 31.05.2023, який засвідчує, що для ТОВ "Традєкс" настали форс-мажорні обставини через широкомасштабну збройну агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні та заборони Національним Банком України здійснення валютних розрахунків, кошти в розмірі 50 000 Євро не були перераховані для OU "EVERVELLE" в установлені Додатковою угодою від 13.09.2021 до Контракту № 03-07-20149-ЕРВ терміни (у термін до 28.02.2022). Період дії форс-мажорних обставин - дата настання 24.02.2022, дата закінчення - тривають на 31.05.2023.
Зазначені сертифікати ТПП отримані ТОВ "Традєкс" в період з 30.05.2023 по 31.05.2023.
Водночас із Контрактів вбачається, що ТОВ "Евервелле" та ТОВ "Традєкс" узгодили між собою, що у випадку настання форс-мажорних обставин для кожної із сторін, сторона що опинилася під їх дією зобов`язана повідомити іншу протягом 3-х робочих днів з моменту виникнення таких обставин.
Враховуючи викладене та зважаючи на те, що ТОВ "Традєкс" не повідомило ТОВ "Евервелле" про настання форс-мажорних обставин із наданням відповідного сертифікату ТПП протягом 3-х робочих днів з 24.02.2022 - тобто до 01.03.2023 включно, - відповідно ТОВ "Традєкс" (невиконуюча сторона за Додатковими угодами) втратило можливість посилатись на обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх зобов`язань за Додатковими угодами від 13.09.2021 у термін до 23.02.2022, як-то передбачено пунктом 3 Додаткових угод.
З огляду на це, безпідставними є твердження ТОВ "Традєкс" про продовження дії Додаткових угод в частині строку виконання зобов`язання ТОВ "Традєкс".
Як вбачається з умов Додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, обов`язок перерахування повної суми 1 480 000,00 доларів США задля можливості вступу у дію положень Додаткових угод щодо звільнення від зобов`язання повернути ТОВ "Евервелле" суми передоплат за Контрактами - був визначений до 23.02.2023 включно (до введення воєнного стану в Україні).
Разом з тим, як встановлено судами обох інстанцій, в матеріалах справи відсутні докази списання/перерахування  решти 49 000 доларів США (1 480 000,00 доларів США - 940 000,00 доларів США - 491 000,00 доларів США) до 23.02.2022 у відповідності до п.2 Додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX.
Також судом не встановлено, що ТОВ "Традєкс" вчинялися дії, які свідчать про намагання перерахування ТОВ "Евервелле" решти 49 000 доларів США на виконання у повному обсязі п.2 Додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 № 24-01-18-DUX).
При цьому колегією суддів враховується, що можливість перерахунку означеної суми була в ТОВ "Традєкс" із 13.09.2021 до 23.02.2022 включно.
Зазначене, в свою чергу, свідчить про те, що ТОВ "Традєкс" 23.02.2023 (останній день для виконання зобов`язань згідно п.2 Додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX) не перерахувало для ТОВ "Евервелле" повну суму 1 480 000,00 доларів США задля вступу у дію положень Додаткових угод щодо звільнення від обов`язку повернути ТОВ "Евервелле" всієї суми передоплат за Контрактами.
Оскільки відповідачем не надано суду доказів перерахування до 23.02.2023 повної суми 1 480 000,00 доларів США (з яких 49 000 доларів США взагалі не перераховано для ТОВ "Евервелле" до 23.02.2023 включно), ТОВ "Традєкс" вважається таким, що не виконало зобов`язання передбачене п.2 Додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX.
Свобода договору є одним з основоположних принципів сучасного цивільного права. У ч.1 ст.627 ЦК України зазначено, що сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Виходячи із принципу свободи договору, ТОВ "Традєкс" знало і свідомо погодилося на умови, які його зобов`язували у строк до 23.02.2023 включно перерахувати для ТОВ "Евервелле" 1 480 000,00 доларів США на підставі п.2 Додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 № 24-01-18-DUX.
Отже, відповідач знав і усвідомлював, що у випадку перерахування повної суми 1 480 000,00 доларів США до 23.02.2022 для ТОВ "Евервелле", його буде звільнено від зобов`язання із повернення решти суми попередньої оплати за Контрактами №24-01-18-DUX від 24.01.2018, №19-06-2018-DPB від 19.06.2018, №29-05-2019 від 29.05.2019, №03-07-2019-ЕРВ від 03.07.2019.
Оскільки до 23.02.2022 ТОВ "Евервелле" не було отримано на свій рахунок 1 480 000,00 доларів США (отримано лише 940 000 дол. США), підлягає застосуванню пункт 3 Додаткових угод від 13.09.2021 до Контрактів від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB, яким визначено, що у випадку несвоєчасної або неповної сплати у розмірі 1 480 000,00 доларів США, продавець (ТОВ "Традєкс") зобов`язаний сплатити покупцю (ТОВ "Евервелле"):
- залишок передплати у розмірі 111 463,87 дол. США до 28.02.2022 включно;
- суму передплати у розмірі 786 172,27 дол. США до 28.02.2022 включно;
- суму передплати у розмірі 105 000,00 дол. США до 28.02.2022 включно;
- суму передплати у розмірі 50 000,00 євро до 28.02.2022 включно.
Однак, правомірні очікування ТОВ "Евервелле" не отримали позитивного результату, а ТОВ "Традєкс" не повернуло ані до 23.02.2022 залишок 540 000 дол. США, ані до 28.02.2022 залишок неповерненої передоплати по Контрактам від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB.
Оскільки, ТОВ "Традєкс" не перерахувало усю суму 1 480 000,00 доларів США до 23.02.2022, при наявності такої можливості в період з 13.09.2021 до 23.02.2022 включно, товариство позбавлене можливості для застосування положення Додаткових угод щодо прощення боргу, і беручи до уваги те, що в строк до 28.02.2022 ТОВ "Традєкс" не повернуло на рахунок ТОВ "Евервелле" залишок неповерненої передоплати по Контрактам, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про порушення ТОВ "Традєкс" своїх зобов`язань, що підтверджує те, що ТОВ "Евервелле", як покупець, було істотно позбавлене того, на що очікувало, коли укладало Додаткові угоди від 13.09.2021.
Зазначене, в свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для розірвання Додаткових угод від 13.09.2021 у зв`язку із істотним порушенням ТОВ "Традєкс" (продавцем) їх умов та, відповідно, задоволення первісних позовних вимог в цій частині.
При цьому, доводи скаржника про те, що чинне законодавство України пов`язує можливість розірвання договору не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю всіх чотирьох умов, визначених у ч.2 ст.652 ЦК України, при істотній зміні обставин, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки підставою позову є не розірвання Додаткових угод у зв`язку із істотною зміною обставин в порядку ст.652 ЦК України, а розірвання угод в зв`язку з істотним порушенням ТОВ "Традєкс" своїх зобов`язань за ними (ч.2 ст.651 ЦК України).
Щодо доводів ТОВ "Традєкс" про те, що іншого способу, аніж заміна грошового зобов`язання при існуючих обставинах не існує, то колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2022 ТОВ "Традєкс" звернулось до ТОВ "Евервелле" з пропозицією укласти угоду, в якій запропонувало для останнього повернути залишок боргу у розмірі 540 000,00 дол. США (491 000 дол. США + 49 000 дол. США) у спосіб - поставка товару, а також направило проекти додаткових угод від 27.05.2022 про заміну грошового зобов`язання за додатковими угодами на зобов`язання з поставки товару на суму 540 000,00 дол. США.
У відповідь на вказану пропозицію листом від 30.05.2022 ТОВ "Евервелле" повідомило про її відхилення, посилаючись на невиконання умов Додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 № 24-01-18-DUX, а саме нездійснення платежу в повному розмірі (в сумі 1 480 000,00 доларів США) в строк до 23.02.2022 при відсутності будь-яких об`єктивних перешкод для розрахунків.
В подальшому, 04.11.2022 ТОВ "Евервелле" звернулося до ТОВ "Традєкс" з вимогою, в якій з посиланням на положення ч.2 ст.693 ЦК України вимагало здійснити погашення боргу в сумі 1 542 636,14 дол. США, а також 50 000,00 Євро шляхом поставки кукурудзи  ТОВ "Традєкс" для ТОВ "Евервелле" на загальну суму 1 542 636,14 дол. США, а також 50 000,00 Євро по ціні 225 доларів США/тонна, на умовах DAP кордон Польщі.
Водночас, у відповідь на вказаний лист ТОВ "Традєкс" поставку товару на загальну суму боргу у розмірі 1 542 636,14 доларів США та 50 000,00 євро відмовилося здійснити, оскільки вважало що сума його боргу складає 540 000 дол. США (лист від 25.11.2022).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що пропозиція змінити спосіб виконання зобов`язань за Додатковими угодами на поставку товару на суму 540 000,00 доларів США від 27.05.2022 і не могла бути прийнята ТОВ "Евервелле", адже у зв`язку з порушенням ТОВ "Традєкс" своїх зобов`язань щодо повернення коштів в повному обсязі в строки, визначені п.2 Додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, ТОВ "Евервелле", враховуючи умови Додаткових угод до Контрактів від 13.09.2021, обґрунтовано очікувало на повернення усієї суми передоплати за Контрактами (тобто 1 540 822,55 дол. США та 50 000,00 Євро), а тому правомірно не прийняло пропозицію ТОВ "Традєкс" про укладення Додаткових угод про заміну зобов`язання.
Крім того, як вбачається, ТОВ "Традєкс" до своїх пропозицій щодо заміни зобов`язання із грошового на поставку товару - жодного разу не долучено доказів можливості здійснення такої поставки.
Відтак, у ТОВ "Евервелле" обґрунтовано існували сумніви щодо можливості ТОВ "Традєкс" виконати зобов`язання із поставки товару за Контрактами, що і зумовило відмову від внесення змін до Додаткових угод від 13.09.2021 про заміну зобов`язання.
Також судом враховується, що за таких обставин ТОВ "Традєкс" не ініціювало позову до суду про укладення будь-яких додаткових угод щодо заміни грошового зобов`язання за додатковими угодами від 13.09.2021 на зобов`язання з поставки товару чи будь-які інші.
Разом з тим, такий позов у справі №918/479/22 ініціювало Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Дубенська аграрна компанія", а не ТОВ "Традєкс.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 06.02.2023 у справі №918/479/22 позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дубенська аграрна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 та відповідача-2 - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про внесення змін до договорів задоволено.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2023 у справі №918/479/22, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 17.08.2023, рішення Господарського суду Рівненської області від 06.02.2023 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в позові відмовлено
Таким чином, посилання ТОВ "Традєкс" на те, що ТОВ "Евервелле" не вчинило жодних дій із укладення додаткової угоди по заміні зобов`язання із грошового на поставку товару є таким, що суперечить принципу свободи договору, оскільки ТОВ "Евервелле" має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.
Відтак, ТОВ "Евервелле", бажаючи отримати кошти, вкладені ним на виконання Контрактів від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB від 29.05.2019 №29-05-2019, у розмірі 1 545 636, 14 дол. США (як різниця між сумою переплати 2 485 636,14 дол. США та оплатою ТОВ "Традєкс" 22.02.2022 у розмірі 940 000,00 дол. США) та 50 000, 00 Євро за Контрактом від 03.07.2019 № 03-07-2019-ЕPB, реалізувало своє право ініціювавши даний позов.
Відповідно до п.7 Додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, сторони досягли згоди, що окремою угодою, укладеною між ними, зобов`язання поверненню суми передоплати на умовах цієї Додаткової угоди може бути замінене зобов`язанням по поставці товару на вказану в цій додатковій угоді суму або на суму, яка підлягає оплаті. Найменування товару, його кількість, характеристики і терміни передачі товару в такому випадку підлягають узгодженню сторонами в окремій письмовій угоді.
Із викладеного вбачається, що обов`язку ТОВ "Евервелле" змінювати умови даної додаткової угоди або інших додаткових угод не було, оскільки це є правом покупця, як сторони договору, а не його обов`язком.
При цьому, доводи ТОВ "Традєкс" про вчинення усіх дій щодо врегулювання способу погашення заборгованості за Додатковими угодами колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ТОВ "Традєкс" вважає, що його борг становить 540 000 дол. США, тоді як згідно умов Додаткової угоди від 130.9.2021 борг в такому розмірі мав би місце в разі повернення ТОВ "Традєкс" передоплати у розмірі 1 480 000,00 дол. США до 23.02.2022 включно (відбулося би прощення боргу продавця), чого в даному випадку зроблено не було.
Відтак, у відповідності до умов Додаткових угод від 13.09.2021 ТОВ "Традєкс" (в разі несвоєчасної або неповної оплати платежу) зобов`язано було до 28.02.2022 включно повернути залишок неповерненої передоплати по Контрактам від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №9-06-2018-DPB, від 29.05.2019 № 9-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB.
Поряд з цим, суд критично ставиться до тверджень ТОВ "Традєкс" про недобросовісність дій ТОВ "Евервелле", адже як свідчать матеріали справи, саме поведінка відповідача свідчить про порушення зобов`язань, позаяк отримавши з боку ТОВ "Евервелле" грошові кошти на підстав Контрактів, ТОВ "Традєкс" не повернуло суму попередньої оплати у розмірі 1 545 636,14 дол. США та 50 000 Євро, як і не поставило товар на цю суму.
Щодо позовних вимог про стягнення з ТОВ "Традєкс" попередньої оплати в розмірі 1 545 636,14 дол. США та 50 096,30 Євро, то колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладених правочинів (контрактів), які за своєю правовою природою є договорами поставки.
Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 2 ст.193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Згідно з ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст.ст. 11, 626 ЦК України), які суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст.525 ЦК України).
Колегія суддів з огляду на те, що Додаткові угоди від 13.09.2021 розірвано, погоджується з судом першої інстанції, що зобов`язання із поставки товару, які обумовлені контрактами, стають чинними.
Разом з тим, як встановлено судами обох інстанцій, свої зобов`язання щодо поставки товару за Контрактами ТОВ "Традєкс" не виконало.
На момент укладення Додаткових угод від 13.09.2021 сума передоплати за товар за контрактами складала: 2 485 636,14 дол. США та 50 000 Євро, а саме: 
- за контрактом від 24.01.2018 №24-01-18-DUX - 1 591 463,87 дол. США;
- за контрактом від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB - 789 172,27 дол. США;
- від 29.05.2019 №29-05-2019 - 105 000,00 дол. США;
- від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB - 50 000,00 євро.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, ст.525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вже зазначалося вище, ТОВ "Традєкс" вимогу ТОВ "Евервелле" від 04.11.2022 про погашення боргу шляхом поставки кукурудзи на загальну суму 1 542 636,14 дол. США, а також 50 000,00 Євро, по ціні 225 доларів США/тонна, на умовах DAP кордон Польщі, не виконало.
У зв`язку з тим, що відповідачем за первісним позовом у справі не проведено поставку товару, ТОВ "Традєкс" вважається таким, що прострочив виконання Контрактів.
Згідно з положеннями ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Відповідно до висновку Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року по справі №3-127гс11 умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.
Предметом позову у даній справі є саме стягнення попередньої оплати в розмірі 1 545 636,14 дол. США та 50 096,30 Євро.
Виходячи з системного аналізу вимог чинного законодавства, аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а яка перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи/послуги, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару свідчить про усвідомлення відповідачем неправомірного утримування спірних грошових коштів, що є недопустимим з огляду на такі засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".
Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.
Отже, за висновками суду, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №910/5444/17 та від 05.07.2018 у справі №904/8972/17.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що строк дії Контрактів №24-01-18-DUX та №19-06-2018-DPB закінчився 31.12.2019, Контрактів №29-05-2019 та №03-07-2019-ЕPB закінчився 31.12.2020.
Проте, наведені обставини жодним чином не можуть бути підставою для звільнення відповідача від виконання його зобов`язань, враховуючи наступне.
Так, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч.4 ст.631 Цивільного кодексу України.
При цьому, поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними.
Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи спір про повернення попередньої оплати за договором підряду у постанові від 26.06.2018 у справі №910/9072/17, виклала правову позицію, відповідно до якої за приписами ст.ст. 509, 598, 599, 631 ЦКУ закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки, згідно з ст 599 ЦКУ, ч.1 ст.202 ГКУ такою підставою є виконання, проведене належним чином.
Отже, факт закінчення строку дії двостороннього договору, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього договору і не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. Навіть після закінчення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони - боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. Однак, в кожному конкретному випадку необхідно брати до уваги зміст умов конкретного договору, його предмет та основні положення, які визначають зобов`язання сторін та обставини виконання ними умов договору, а також положення договору, які встановлюють наслідки закінчення строку дії договору, з урахуванням положень норм законодавства.
Отже, невиконані відповідачем зобов`язання, у даному випадку, це повернення попередньої оплати, повинні бути виконані, навіть після припинення дії договору.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, виконання позивачем, як покупцем, свого обов`язку з перерахування відповідачу, як продавцю, попередньої оплати за товар на суму 2 485 636,14 дол. США та 50 096,30 Євро не заперечується сторонами.
Також матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами факт проплати позивачем 940 000,00 дол. США.
В той же час, в матеріалах справи відсутні докази поставки відповідачем товару на 1 545 636,14 дол. США та 50 096,30 Євро.
При цьому, відповідачем не надано доказів щодо спростування обставин перерахування позивачем вказаної суми з інших підстав, ніж на підставі Контрактів, як і не надано доказів на підставі чого спірна сума була перерахована позивачем відповідачу.
Враховуючи, що належних доказів виконання ТОВ "Традєкс" зобов`язань за Контрактами ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду надано не було, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ТОВ "Традєкс"  попередньої оплати за Контрактами від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019 у розмірі 1 545 636, 14 дол. США та 50 000, 00 Євро за Контрактом від 03.07.2019 № 03-07-2019-ЕPB, але не на підставі положень статті 1212 ЦК України, про що зазначив суд першої інстанції, а на підставі ч.2 ст.693 ЦК України. При цьому, у стягненні 69,30 Євро суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх пред`явлено до стягнення безпідставно.
Колегія суддів зазначає, що зі змісту позовної заяви не вбачається чіткого правового регулювання підстав для стягнення передоплати в розмірі 1 545 636, 14 дол. США та 50 069, 30 Євро.
Разом з тим, колегією суддів враховується, що суд при вирішенні спору керується принципом "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus) (висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 25.06.2019 у справі №924/1473/15).
Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Так, колегія суддів враховує те, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст.1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18).
Разом з тим, як було зазначено вище, не зважаючи на припинення строку дії Контрактів, фінансові зобов`язання сторін, що виникли між сторонами до закінчення строку дії цих Контрактів, не є припиненими (обов`язок продавця повернути попередню оплату існує).
При цьому, судом не встановлено, що вказані Контракти були розірвані сторонами чи визнані недійсними у судовому порядку, а відтак кошти, які позивач просить стягнути як попередню оплату, набуті відповідачем за наявності правової підстави, та не можуть бути витребувані відповідно до положень ст.1212 ЦК України як безпідставне збагачення.
Враховуючи те, що спірні правовідносини сторін виникли з Контрактів, до яких застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, зазначена стаття 693 Цивільного кодексу України є спеціальною, а тому саме її положення (ч.2), а не статті 1212 цього ж Кодексу, підлягають застосуванню у даному випадку.
Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ТОВ "Традєкс" збитків у розмірі 10 019,20 Євро та 496 164,44 доларів США, то апеляційний суд зазначає, що скаржник не навів в апеляційній скарзі доводів щодо незгоди із рішенням суду в цій частині, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ч.1 ст.269 ГПК України, переглянув рішення суду першої інстанції лише в оскаржуваній частині.
Щодо зустрічних позовних вимог про визнання відсутнім права вимоги ТОВ "Евервелле" до ТОВ "Традєкс" за Контрактом №24-01-18-DUХ від 24.01.2018 у розмірі 651 463,87 дол. США, за Контрактом №19-06-2018-РРВ від 19.06.2018 у розмірі 786 172,27 дол. США, за Контрактом №29-05-2019 від 29.05.2019 у розмірі 105 000,00 дол. США, за Контрактом №03-07-2019-ЕРВ від 03.07.2019 у розмірі 50 096,30 євро, то колегія суддів враховує, що первісний та зустрічний позови взаємопов`язані між собою.
Враховуючи те, що судами обох інстанцій встановлено обставини, що ТОВ "Традєкс" порушило свої зобов`язання перед ТОВ "Евервелле" в частині виконання умов п.2 Додаткової угоди від 13.09.2021 до Контракту від 24.01.2018 №24-01-18-DUX в строк до 23.02.2022 включно, а також умови Додаткових угод від 13.09.2021 в строк до 28.02.2022 включно повернути залишок неповерненої передоплати по Контрактам від 24.01.2018 №24-01-18-DUX, від 19.06.2018 №19-06-2018-DPB, від 29.05.2019 №29-05-2019, від 03.07.2019 №03-07-2019-ЕPB, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, позаяк задоволення первісних позовних вимог про розірвання Додаткових угод від 13.09.2021 у зв`язку із істотним порушенням їх умов та про повернення сум передоплати за Контрактами є взаємовиключними із зустрічними позовними вимогами.
При цьому, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме передчасне закриття підготовчого провадження у справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції закрив підготовче провадження у межах строків, встановлених ч.3 ст.177 ГПК України. При цьому, апеляційним судом береться до уваги те, що на дату закриття підготовчого провадження представником відповідача за первісним позовом (адвокатом Касаткіним Д.М.) не подано жодного документу, який би підтвердив, що завдання підготовчого провадження не виконані. Окрім того, ТОВ "Традєкс" було належним чином повідомлено про дату проведення підготовчого судового засідання, однак участі свого представника не забезпечило.
Також безпідставними є посилання скаржника на те, що суд першої інстанції безпідставно не повернув без розгляду подані ТОВ "Евервелле" докази, а саме, оригінали контрактів та додаткових угод, з огляду на таке.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, копії документів, долучені ТОВ "Евервелле" до позовної заяви (копії Контрактів №24-01-18-DUX від 24.01.2018, №19-06-2018-DPB від 19.06.2018, №29-05-2019 від 29.05.2019, №03-07-2019-ЕРВ від 03.07.2019 та додаткові угоди до них від 13.09.2021) підписані електронним цифровим підписом адвоката Корень О.М. 
При цьому на копіях, що долучені до позовної заяви містяться, серед іншого, печатки СГТОВ "Дубенська аграрна компанія". Адвокат Корень О.М. зазначила, що дані копії були отримано після ознайомлення із матеріалами справи №918/479/22 в підсистемі "Електронний суд".
В подальшому, адвокатом Корень О.М. до клопотання від 04.07.2023 було долучено оригінали вищевказаних Контрактів та додаткових угод до них від 13.09.2021.
Із поданих документів вбачається, що копії Контрактів та додаткових угод до них, а також оригінали документів, що долучені адвокатом Корень О.М. є одними і тими ж ідентичними контрактами та додатковими угодами та співвідносяться між собою як оригінал та копія.
Окрім того суд враховує, що як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді сторонами визнавався факт укладення між ТОВ "Евервелле" та ТОВ "Традєкс" Контрактів та додаткових угод до них від 13.09.2021, як і не оспорювалися умови, які передбачені даними правочинами.
ТОВ "Традєкс", в свою чергу, мав можливість надати суду для огляду чи долучити до матеріалів справи свої оригінали Контрактів та додаткових угод до них у випадку, якщо вважав що копії, які долучені адвокатом Корень О.М. до позовної заяви, містять якісь інші умови та є інакшими від Контрактів та Додаткових угод, що укладені між ТОВ "Евервелле" та ТОВ "Традєкс" - однак таким правом не скористався.
Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч.2 ст.277 ГПК України).
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. 
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.  
Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                                
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 13 липня 2023 року у справі №918/201/23 залишити без змін.      
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "21" вересня 2023 р.

Головуюча  суддя                                                                      Коломис В.В. 

Суддя                                                                                              Саврій В.А.  

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.