ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 р. 	Справа № 520/7541/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській  області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2022, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 05.12.22  по справі № 520/7541/22
за позовом    Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)»  
до     Головного управління ДПС у Харківській  області       
про скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" (далі за текстом також – позивач) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом також – відповідач, ГУ ДПС у Харківській  області), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення–рішення ГУ ДПС у Харківській області від 08.12.2021 за № 0/28402/1817 про зобов`язання сплатити штраф з ПДВ у розмірі 159006,93 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення–рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 08.12.2021 за № 0/28402/1817 про зобов`язання сплатити штраф з ПДВ у розмірі 159006,93 грн.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати зі сплати судового збору на користь Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" в сумі 2481,00 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Харківській  області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано приписи п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а також не враховано того, що при розстроченні сплати податкових зобов`язань (податкового боргу) відбувається зміна термінів сплати відповідних сум і, як наслідок, установленим строком сплати сум зобов`язань є саме строк, визначений рішенням про розстрочення, а тому контролюючим органом направлено сплачені позивачем кошти на погашення зобов`язань згідно із черговістю настання строків сплати узгоджених грошових зобов`язань платника податків. Звертає увагу, що судове рішення про стягнення податкового боргу, за яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені.
За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДПС у Харківській області проведено камеральну перевірку Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість, за результатом якої складено акт перевірки від 16.11.2021 за № 20537/20-40-18-17-10/08680885.
Згідно з висновками акта перевірки Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)" податковим органом встановлено несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, визначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період листопад 2018 року, грудень 2018 року, за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, Наказом ДПА України від 07.12.2010 за № 927 (№ 9 від 30.06.2014), рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, Наказом ДПА України від 07.12.2010 за № 927 (№ 2а7166/110 від 25.01.2013), рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, Наказом ДПА України від 07.12.2010 за № 927 (№ 2а7166/11 від 25.01.2013), чим порушено п. 50.1 ст. 50, п. 57.1 ст. 57, п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України (надалі за текстом - ПК України).
На підставі висновків акта перевірки винесено податкове повідомлення–рішення ГУ ДПС у Харківській області від 08.12.2021 за № 0/28402/1817 про зобов`язання сплатити штраф з ПДВ у сумі 159006,93 грн.
Позивач, скориставшись правом, визначеним у ст. 55, 56 ПК України, направив скаргу до ДПС України від 16.12.2021 за № 5/14/П-859-А2-21 про скасування податкового повідомлення-рішення від 08.12.2021 за № 0/28402/1817.
Рішенням ДПС України від 29.08.2022 за № 9848/6/99-00-06-03-01-06, отриманим позивачем  29.08.2022 засобами електронного зв`язку, скаргу залишено без задоволення.
Скориставшись правом на оскарження податкового повідомлення-рішення в судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходячи з того, що правова норма, на підставі якої позивача притягнуто до фінансової відповідальності, обрана контролюючим органом необґрунтовано, без дотримання всіх вимог чинного законодавства, штраф застосований без доведення наявності умислу та вини платника податків, дійшов висновку про протиправність оскаржуваного у цій справі рішення.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі – ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 31.1 ст. 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
За приписами пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
В свою чергу відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом.
Відповідно до п. 203.2 ст. 203 ПК України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений Податковим кодексом України строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Податковим кодексом України (п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Згідно з п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Положеннями ст. 111 ПК України встановлено, що за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, передбачено такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).
Відповідно до п. 124.1 ст. 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання (п. 124.2 ст. 124 ПК України).
Відповідно до п. 124.3 ст. 124 ПК України діяння, передбачені п. 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.
Отже нормами п. 124.2 та п. 124.3 ст. 124 ПК України передбачено штрафні санкції за діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, але вчинені умисно.
Окреслена норма є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 за № 466-IX встановлено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених п. 119.3 ст. 119, п.п. 123.2 - 123.5 ст. 123, п.п. 124.2, 124.3 ст. 124, п.п. 125-1.2 - 125-1.4 ст. 125-1 ПК Кодексу, є встановлення контролюючими органами вини особи.
Податковим правопорушенням, за приписами п. 109.1 ст. 109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Резюмуючи викладене, суд констатує, що ПК України не містить визначення поняття «вина», однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у п. 112.1, 112.2 ст. 112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
При цьому необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
За таких обставин умовами, які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 Кодексу є: встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання; доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчинені податкового правопорушення.
Таким чином ПК України на контролюючий орган - податковий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого, особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.
Разом із цим згідно з п. 109.3 ст. 109 ПК України необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених п. 119.3 ст. 119, п.п. 123.2 - 123.5 ст.
Враховуючи зміст наведених законодавчих положень, можна дійти висновку, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 124.3 ст. 124 ПК України є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Згідно з п. 113.1 ст. 113 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Так, згідно з п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Таким чином, установлений законодавцем у Податковому кодексі України строк, як темпоральна величина, призначений для своєчасної реалізації контролюючими органами як суб`єктами владних повноважень компетенції щодо застосування штрафних санкцій, спричиняючи у разі його пропуску юридично значимі наслідки. Такими юридичними наслідками є звільнення платника податків, як учасника податкових правовідносин, від відповідальності, обмежуючи таким чином період невизначеності щодо останнього, що в кінцевому результаті гарантує дотримання конституційних прав та обов`язків особи, інтересів держави, а також раціональну організацію правозастосовної діяльності. Запровадження таких строків сприяє правовому захисту, забезпеченню стабільності, стійкості існуючої системи правовідносин, а також забезпеченню можливості збору та закріплення доказів вчиненого правопорушення.
Верховний Суд неодноразово за результатами правового аналізу наведених норм Податкового кодексу України, зокрема, у постановах від 10.05.2018 у справі № 820/3544/17, від 05.07.2019 у справі № 820/11541/13-а, від 24.11.2020 у справі № 520/13377/19 вказував, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 Податкового кодексу України, та відповідно штрафні санкції можуть бути застосовані у межах 1095 днів, з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань.
Судом установлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2011 у справі № 2-а-7166/11/2070 позов Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Харкова до підприємства Харківської виправної колонії № 43 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області про стягнення суми боргу - задоволено частково.
Стягнуто з Підприємства Харківської виправної колонії № 43 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області суму боргу у розмірі 1205453,10 грн.
Відмовлено у задоволенні позову щодо стягнення з підприємства Харківської виправної колонії № 43 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області суму у розмірі 930378,50 грн.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 у справі № 2-а-7166/11/2070 апеляційні скарги Індустріальної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби, Підприємства Харківської виправної колонії № 43 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області задоволено частково.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2011 у справі  № 2а-7166/11/2070 скасовано.
Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов Індустріальної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби до Підприємства Харківської виправної колонії № 43 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області про стягнення суми боргу задоволено частково.
Стягнуто з Підприємства Харківської виправної колонії № 43 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області суму боргу у розмірі 1 507 130,10 грн.
У задоволенні позову щодо стягнення з Підприємства Харківської виправної колонії № 43 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області суму у розмірі 808698,50 відмовлено.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2012 року у справі № 2-а-7166/11/2070 виправлено описку, допущену в постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012, вказавши в результативній частині постанови  суму боргу, що підлягає стягненню з відповідача  "1 327 133, 14 грн"  замість помилкової  "1 507 130, 10 грн".
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2012 у справі № 2а-7166/11/2070 замінено відповідача - Підприємство Харківської виправної колонії № 43 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області на його правонаступника - Державне підприємство "Підприємство Харківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 43)" .
Апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство Харківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 43)" задоволено частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2012 у справі №2а-7166/11/2070 скасовано та прийнято нову ухвалу, якою заяву про розстрочку виконання судового рішення задоволено частково.
Розстрочене виконання постанови суду від 12.04.2012 у справі № 2а-7166/11/2070 терміном на 60 місяців шляхом здійснення платежів з вересня 2012 року, згідно з доданим Графіком погашення податкової заборгованості у розмірі 1327133, 14 грн.
В частині вимог про зобов`язання Індустріальної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби здійснити відображення суми заборгованості в особовому рахунку платника податків Державного підприємства "Підприємство Харківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 43)" (код 08680885) та здійснити (відображення) винесення за картку особового рахунку суми боргу в розмірі 1327133, 14 грн відмовлено.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2014 у справі № 2а-7166/11/2070 винесено ухвалу про розстрочення виконання судового рішення, якою заяву Державного підприємства "Підприємство Харківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 43)" про розстрочення виконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 у справі № 2а-7166/11/2070 за позовом Індустріальної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби до Державного підприємства "Підприємство Харківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№43)" про стягнення суми боргу задоволено.
Розстрочено виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 у справі № 2а-7166/11/2070 терміном на 60 місяців шляхом здійснення платежів з 31.09.2014  по 31.08.2016 по 5000,00 грн, з 30.09.2016 по 31.07.2019 по 24099,11 грн, 31.08.2019 - 24098,93 грн, згідно з графіком погашення податкової заборгованості.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2016 у справі № 2а-7166/11/2070 задоволено заяву ДП "Підприємство Харківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 43)" про розстрочення виконання судового рішення.
Розстрочено ДП "Підприємство Харківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 43)" виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 у справі № 2а-7166/11/2070 терміном на 60 місяців, шляхом здійснення платежів щомісячно з 30.08.2016 по 31.05.2019 по 5 000 грн, а з 30.06.2019 по 31.07.2019 по 23 259,82 грн.
Як убачається зі змісту спірного податкового повідомлення–рішення від 08.12.2021 за № 0/28402/1817, підставою для його прийняття слугував акт податкового органу про результати камеральної перевірки з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість від 16.11.2021 за № 20537/20-40-18-17-10/08680885 (надалі за текстом - Акт камеральної перевірки від 16.11.2021).
В акті камеральної перевірки від 16.11.2021 податковим органом зазначено про порушення платником податків п. 50.1 ст. 50 ПК України, п. 57.1, п. 57.3 ст. 57 ПК України, а саме: протягом граничних строків не сплачено узгоджені податкові зобов`язання з податку на додану вартість, визначені у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період: листопад 2018 року, грудень 2018, рішення суду про розстрочення (відстрочення податкового боргу, Наказ ДПА України від 07.12.10 № 927 (№9 від 30.06.2014), рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, наказ ДПА України від 07.12.10 № 927 (№2а7166/110 від 25.01.2013), рішення суду про розстрочення (відстрочення податкового боргу, Наказ ДПА України від 07.12.10, № 927 (№2а-7166/11 від 25.01.2013).
Тобто, як вказано в акті перевірки від 16.11.2021, встановлено порушення позивачем вимог п. 50.1 ст. 50, п. 57.1, п. 57.3 ст. 57 ПК України, що полягало у несвоєчасній сплаті протягом граничного строку узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ.
ГУ ДПС у Харківській області вчинене позивачем кваліфіковано в якості правопорушення, відповідальність за яке передбачена положеннями п. 124.3 ст. 124 ПК України.
Проте, як установлено судом першої інстанції, строк для застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ визначених у податковій деклараціях з податку на додану вартість за період: листопад 2018 року, грудень 2018, а також рішення суду про розстрочення (відстрочення податкового боргу, Наказ ДПА України від 07.12.10 № 927 (№9 від 30.06.2014), рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, Наказ ДПА України від 07.12.10 № 927 (№2а7166/110 від 25.01.2013), рішення суду про розстрочення (відстрочення податкового боргу, Наказ ДПА України від 07.12.10, № 927 (№2а-7166/11 від 25.01.2013), сплив.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ГУ ДПС у Харківській області штраф з ПДВ, визначений на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивачу нарахований поза межами строків притягнення до відповідальності за вчинення податкового правопорушення, що є підставою для скасування такого рішення.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові у постанові від 05.11.2021 у справі № 640/22711/19.
При цьому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що акт камеральної перевірки від 16.11.2021 не містить жодних обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм п. 50.1 ст. 50, п.п. 57.1, 57.3 ст. 57 ПК України та необхідності застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених п. 124.3 ст. 124 ПК України.
Крім того не вбачається можливим встановлення у межах камеральної перевірки обставини, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків.
Зазначений висновок відповідає положенням п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України, згідно з якими камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.
Допущена контролюючим органом неповнота дослідження обставин фактичної дійсності зумовила за суттю явний та очевидний, а за характером нездоланний і непереборний дефект у реалізації владної функції контролю за дотриманням податкової дисципліни.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правова норма, на підставі якої позивача притягнуто до фінансової відповідальності, обрана необґрунтовано, без дотримання всіх вимог чинного законодавства, штраф застосований без доведення наявності умислу та вини платника податків, а отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Зазначене відповідає нормі абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Така норма узгоджується як з нормою абзацу першого пункту 56.4 статті 56 Податкового кодексу України, відповідно до якої обов`язок доведення, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених Податковим кодексу України, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладено на контролюючий орган, так і з нормою підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України щодо презумпції правомірності рішень платника податків, які в сукупності закріплюють презумпцію добросовісності податкової поведінки платника податків.
Отже доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, відтак підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській  області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі № 520/7541/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін