ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2137/22  Номер провадження 22-ц/814/3200/23	Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого (судді-доповідача) Карпушина Г.Л.; суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю., при секретарі судового засідання: Андрейко Я.Г., - 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на  рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :
У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. В позовній заяві вказував на те, що 14.02.2007 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу вони мають доньку. Рішенням суду шлюб між ним було розірвано. Згоди та домовленостей щодо місця проживання дитини між ними не встановлено, дитина проживає з ним та знаходиться на його утриманні. В зв`язку з чим, просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за місцем його реєстрації.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
З вказаним рішенням суду не погодивсяОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема вказує, що судом взагалі не було з`ясовано обставин справи, а саме того, що проживання дитини з батьком відповідає найкращим інтересам дочки, забезпечує її належний рівень життя, розвитку та подальші можливості в розрізі саме її бажань та планів. Вказує, що мотивувальна частина рішення немає жодного відношення до даної справи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 14.02.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, даний факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.02.2007 року, актовий запис №130.
Від вказаного шлюбу сторони мають дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 23.04.2017 року, актовий запис №786.
Рішенням Октябрського районного суду від 31 січня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що у даному спорі не встановлено, що вимоги позивача заявлені цілком в інтересах дитини, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Проте, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступних підстав.
Так, згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 
Згідно частин першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
З аналізу вищевказаної норми вбачається, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини необхідно врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, до яких можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). 
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що після припинення між сторонами шлюбних відносин, дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилася проживати з батьком ОСОБА_1 .
Під час розгляду справи про розірвання шлюбу, спір щодо визначення місця проживання дитини не вирішувався.
Мати ОСОБА_2 протягом всього розгляду справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції з вимогами позивача погодилася, та прохала проводити розгляд справи у її відсутність.
Згідно із положеннями ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Так, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 червня 2023 року залучено до участі у справіОрган опіки та піклування Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві радив якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Зобов?язано Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві радинадати Полтавському апеляційному суду письмовий висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .
Згідно висновку Служби у справах дітей №166 від 11 липня 2023 року рекомендовано визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 .
Із вказаного вище висновку органу опіки та піклування вбачається, що він є в достатній мірі обґрунтованим та мотивованим, а тому відсутні підстави для його неврахування судом.
Верховний Суд у постанові від 02.02.2022 року у справі №243/787/20 зазначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що позов у цій справі був направлений на захист власних інтересів батька та інтересів його неповнолітньої доньки щодо визначення місця проживання останньої саме разом з батьком. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог позивача про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргуОСОБА_1  - задовольнити.
РішенняОктябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2023 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його реєстрації та проживання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 29 серпня 2023 року.

Головуючий - суддя: _____________________ Г.Л. Карпушин

Судді:___________________ С.А. Гальонкін _________________ О.Ю. Кузнєцова