ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/551/22  Номер провадження 22-ц/814/2923/23	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Дряниці Ю.В., Карпушина Г.Л., 
імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу  ОСОБА_2 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року, постановлене суддею Чувановою А.М.
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на дитину.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 04.03.2006 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 . 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.02.2015 року стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 800 гривень. 
20.12.2018 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова збільшений розмір аліментів з 800 гривень до 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, припинивши з цього часу стягнення аліментів в розмірі 800 гривень за рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.02.2015 року.
На підставі виконавчого листа від 24.04.2019 року за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.12.2018 року відкрито виконавче провадження. Заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників від 01.02.2022 року.
В січні 2022 року неповнолітній син ОСОБА_3 , за згодою відповідача, переїхав на постійне місце проживання до позивача, проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Так, з 15.01.2022 року неповнолітній син постійно проживає з позивачем, що підтверджується актом про фактичне проживання дитини разом з батьком за місцем реєстрації. Син змінив школу та навчається у 6-Б класі № 113 ( АДРЕСА_1 ) за місцем проживання батька.
На теперішній час позивач утримує неповнолітнього сина і на підставі відкритого виконавчого провадження сплачує відповідачу на утримання дитини аліменти, який фактично не проживає з відповідачем. У зв`язку з тим, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 фактично проживає із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на його утриманні, а мати  ОСОБА_2 проживає окремо від неповнолітньої дитини, то підстави для подальшого стягнення аліментів з позивача на користь відповідача відсутні.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Припинено стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.12.2018 року.
Стягнуто з   ОСОБА_2 аліменти на користь   ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина   ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з   ОСОБА_2 на користь   ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 , просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявність лише факту того, що їх неповнолітній син з січня 2022 року проживає разом з позивачем не може бути самостійною підставою для припинення стягнення аліментів.
Окрім того, зазначила, що позивач без згоди матері самостійно змінив місце проживання їх сина ОСОБА_3 . 
Від представника ОСОБА_1 адвоката Санжаревського І.А. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.11.2014 року.
Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15). 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.02.2015 року стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 800 гривень.
На підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.12.2018 року збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Постановою державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Молочко І.Г. від 30.05.2019 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 641/7048/18, виданим 24.04.2019 року (а.с.9).
Згідно довідки від 26.01.2022 року ОСОБА_3 , зареєстрований разом з батьком ОСОБА_1 , в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до  ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»  кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).
Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст. 182 СК України вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (такий висновок відповідає правовій позиції, неодноразово висловленій Верховним Судом, зокрема, у постановах від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16-ц), від 03 лютого 2021 року (справа № 520/21069/18).
Частиною 1 ст. 10 СК  України визначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
Згідно ч. 2 ст. 18 СК України, одним із способів захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.
Відповідно до ч. 2 ст. 273 СК України, суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.ст. 267-271 цього кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Отже, вимога про припинення стягнення аліментів є належним способом захисту.
Зазначені норми СК України та ЦПК України не визначають чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів (аліментів), а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
Встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка впливає на припинення сплати аліментних платежів.
Розглядаючи спір суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 , оскільки неповнолітня дитина ОСОБА_3 з січня 2022 року проживає з батьком та перебуває на його утриманні.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Враховуючи, що неповнолітній син сторін з січня 2022 року проживає разом з батьком та відповідно перебуває на його утриманні, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина. 
Доводи апеляційної скарги, щодо самостійної зміни позивачем місця проживання їх сина, колегія суддів відхиляє, оскільки законність місця проживання дитини не є предметом доказування у даній справі. 
Відповідач не надала доказів звернення до органу опіки та піклування або суду з приводу визначення місця проживання дитини з нею. 
Також, ОСОБА_2 не надано доказів, що після зміни місця проживання сина вона здійснювала його утримання.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: Ю.В. Дряниця

Г.Л. Карпушин