КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/3621/2023        
Справа 756/820/23
Головуючий в суді І інстанції Яценко Н.О.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
 
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
31 липня 2023 року                                                                                       
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Александрова Дмитра Олександровича, розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винною в порушенні п. 2.9 «а» ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,  
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 536,80 грн. на користь держави.
 
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що вона 15 грудня 2022 року о 00:45 в м. Києві за адресою вул. Лугова 13 керувала автомобілем марки Субару д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушена координація рухів. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу Drager Alcotest 7510 ARMF - 0251, результат тесту позитивний 0,64 проміле. З результатами огляду водій не погодилась, після чого її було направлено на огляд до лікаря-нарколога за адресою м. Київ вул. П.Запорожця 20, де водій пройшла огляд у встановленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , поданій 01 липня 2023 року засобами поштового зв`язку, указано на незаконність та необґрунтованість постанови судді та необхідність її скасування.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що 23 червня 2023 року в судовому засіданні суддя оголосив вступну та резолютивну частину постанови, визнавши її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Суддя не захотів задовольнити її клопотання про виклик лікаря-нарколога, яка проводила її огляд та не дотрималася вимог законодавства, з результатом огляду ОСОБА_1 була не згодна, з поліцейськими поїхала до лікарні для повноцінного медичного огляду, в тому числі шляхом здачі біоматеріалу на алкоголь, двічі огляд на драгері лікар-нарколог також не проводила. Суд формально розглянув справу у прискореному форматі, в ситуації не розібрався, підійшов до справи спрощено. 
З постановою вона категорично не згодна, не винна, правопорушення не вчиняла, з висновком лікаря не згодна, лікар не відібрав у неї біоматеріал, з висновками, викладеними в постанові, не погоджується.
На підставі вищевикладеного просила постанову Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року скасувати, провадження в справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.
18 липня 2023 року від ОСОБА_1 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в якій апелянт зазначала, що акт медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачає огляд лікарем-наркологом водія з використанням приладу Драгер та обов`язково повторний огляд на приладі через 20 хвилин (п. 18 акту). Її оглянули тільки один раз, після її незгоди з результатом та готовності здати біоматеріал лікар свідомо порушив процедуру огляду, повторно на приладі не оглянув, біоматеріал не відбирав, на що суд першої інстанцїі не звернув уваги. 
03 липня 2023 року вона звернулася до медичного закладу з запитом, в якому просила повідомити причини непроведення повторного огляду і чому після її незгоди з результатом огляду лікар-нарколог не провів огляд її біологічного середовища (сечі) на етанол. 11 липня 2023 року отримано відповідь про те, що в акті огляду лікар, яка проводила огляд, відобразила ознаки її алкогольного сп`яніння, які відповідають Міжнародній класифікації хвороб та на підставі тільки одного огляду взяла на себе відповідальність встановити, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння без повторного обстеження, а проведення обов`язкового лабораторного дослідження Інструкція не передбачає, тому їй на підставі одного відбору повітря визначили стан алкогольного сп`яніння. З приводу того, що ОСОБА_1 не погодилась з результатами огляду на приладі Драгер та просила відібрати біоматеріал, медичний заклад відповіді не надав.
Зазначала, що в фабулі протоколу суть правопорушення не відповідає вимогам ст. 130 КУпАП, оскільки 15 грудня 2022 року відносно неї було складено протокол ААД № 440201 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування з ознаками алкогольного сп`яніння, а за керування в стані алкогольного сп`яніння протокол не складався взагалі. Суд першої інстанції в постанові вказав, за що складався протокол, однак в тій самій постанові визнав ОСОБА_1 винною в керуванні в стані алкогольного сп`яніння, тобто суд притягнув її до відповідальності за вчинення правопорушення, за яке протокол не складався, вийшовши за межі фабули протоколу та суті правопорушення.
До додаткових пояснень додано копію адвокатського запиту до УПП та відповідь на нього, копію запиту до КМНКЛ Соціотерапія та відповіді на нього.
 
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Александрова Д.О., які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
 
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.9 (а) ПДР підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 440201 від 15 грудня 2022 року, висновком приладу Драгер, де зафіксовано результат 0,64 проміле, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, висновком КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», де вказано, що особа перебуває у стані алкогольного сп`яніння (0,58 проміле) та відеозаписом з бодікамери № 473818.
 
Проте, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками судді першої інстанції з наступних міркувань.
 
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП).
 
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
 
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
 
Постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд не врахував зміст протоколу про адміністративне правопорушення, не дав належної оцінки наявним у справі доказам, не оцінив їх відповідність вимогам законодавства та всупереч наведеним вимогам КУпАП прийняв необґрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення.
 
Частина 1 ст. 130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Аналіз змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП свідчить про те, що диспозиція даної норми містить кілька окремих складів адміністративного правопорушення, які є самостійними і відрізняються за своєю об`єктивною стороною, тобто за характером вчинених особою дій, за які цю особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності. Такі дії зокрема можуть виражатися у керуванні транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, або у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння.
 
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення серед інших обставин в тому числі зазначаються місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.
 
Розглядаючи справу, суддя не звернув увагу на зміст протоколу про адміністративне правопорушення та відповідність суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі, положенням диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 440201 від 15 грудня 2022 року, складеному у відношенні ОСОБА_1 , у розділі суть адміністративного правопорушення зазначено наступне: «15 грудня 2022 року о 00 год. 45 хв. у у м. Києві за адресою вул. Лугова, 13 ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Subaru Impreza д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу Drager Alcotest 7510 ARMF-0251, результат позитивний 0,64 проміле, з результатом огляду водій не погодився, після чого її було направлено на огляд до лікаря нарколога за адресою м. Київ вул. Петра Запорожця 20, де водій пройшов огляд у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП».
 
Тобто, протокол взагалі не містить обов`язкового складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та п. 2.9 (а) ПДР, зокрема не зазначено того, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом саме у стані алкогольного сп`яніння. Натомість зазначено, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що саме по собі не є підставою притягнення її до адміністративної відповідальності за інкримінованими в протоколі нормами.
 
Отже, визнаючи ОСОБА_1 винною у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, суд вийшов за межі змісту та суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі, що очевидно та поза всяким розумним сумнівом є порушенням права ОСОБА_1 на захист та принципу рівності сторін процесу.
 
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися виключно від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично самим судом. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Суд першої інстанції наведеного не врахував, не звернув уваги на допущені працівниками поліції грубі порушення норм КУпАП, та всупереч положень ст.280 КупАП щодо законності і обґрунтованості постанови у справі про адміністративне правопорушення, прийняв постанову про винуватість ОСОБА_1 .
 
При вирішенні апеляційної скарги відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
 
Так згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
 
Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доводиться сукупністю наявних у справі доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, а відтак викликають у суду обґрунтований сумнів.
 
Згідно з ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та 
вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не звернув увагу на зміст протоколу про адміністративне правопорушення та відповідність суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі, положенням диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП та п. 2.9 (а) ПДР, дав неналежну оцінку наявним у справі доказам, що призвело до помилкового висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
 
Допущені порушення вимог закону незалежно від обґрунтованості інших доводів апеляційної скарги є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Враховуючи, що оскільки ОСОБА_1 взагалі не могла бути притягнута до адміністративної відповідальності згідно з виявленими апеляційним судом недоліками протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 440201, інші доводи апеляційної скарги щодо порушень процедури огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, допущених працівниками поліції та КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», судом не оцінюються.
 
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 скасуванню, а провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винною в порушенні п. 2.9 «а» ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              Кашперська Т.Ц.