П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/2323/21	
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
Дата і місце ухвалення 06.04.2023р., м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:      Бойка А.В.,
                      суддів:      Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,
                                         
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року по справі №400/2323/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “САЛОХА-П” до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю “САЛОХА-П” звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області № 00029030703 від 28.12.2020 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням ДПС у Миколаївській області подано апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що під час ухвалення судового рішення у справі суд першої інстанції не дослідив фактичний рух активів, ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) незважаючи на те, що відповідач наголошував у відзиві та додаткових пояснення на меті оформлення первинних документів - формування податкового кредиту, а не досягнення господарської мети. Вважає, що надані товариством до перевірки акти наданих послуг не розкривають суті наданих послуг, не містять інформацію щодо механізму надання послуг транспортування. До вищезазначених актів не надано додаткових розрахунків щодо калькуляції таких послуг (людино-годин, паливно-мастильні матеріали тощо). Зазначені у товарно-транспортних накладних водії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не перебувають у трудових відносинах з ТОВ «АТК «ВІАЛАН». У замовленнях на перевезення вантажу містяться суперечливі відомості щодо дати завантаження та розвантаження. Вважає, що надані до перевірки документи не доводять факту перевезення вантажів ТОВ «АТК «ВІАЛАН», оскільки останні не дають можливості встановити власників автотранспорту, здійснення операцій щодо транспортування в межах реального часу, а також ідентифікувати водіїв, тощо.
З урахування наведеного, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, з у період з 19.11.2020 року по 24.11.2020 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку «Салоха-П» з питань дотримання податкового законодавства в частині декларування заявленого від`ємного значення податку на додану вартість за вересень 2020р, результати якої оформлено актом від 01.12.2020 року № 1998/14-29-07-03/39483940 (далі – акт).
У   висновках акта зазначається, що ТОВ «Салоха-П» порушено вимоги пп. «а» п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст.200 ПК України, в результаті чого у декларації з ПДВ за вересень 2020 року завищено суму від`ємного значення з ПДВ за вересень 2020р. на 249 796 грн.
За наслідками проведеної перевірки Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №00029030703 від 28.12.2020 року (за формою В4), яким ТОВ « Салоха-П» зменшено суму від`ємного значення з ПДВ в сумі 249 796 грн.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач оскаржував його в адміністративному порядку, за результатами якого скаргу Товариства залишено без задоволення податкове повідомлення рішення без змін, що стало підставою його звернення до суду з відповідним позовом. 
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зазначив, що на підтвердження реальності господарських правовідносин позивач надав належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, а тому висновки контролюючого органу про завищення Товариством суми від`ємного значення з ПДВ за вересень 2020р. є безпідставними.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
За змістом частини 2  статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у  статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані  Податковим кодексом України.
Згідно з пунктом  44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом  185.1 статті 185 Податкового кодексу України  встановлено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до  статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до  ст. 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України;вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом  187.1 статті 187 Податкового кодексу України  передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Пунктом  198.1 статті 198 Податкового кодексу України  визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п.  198.2 ст. 198 ПК України).
За приписами п.  198.3 ст. 198 ПК України  зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.  193.1 ст. 193  цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, у тому числі, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Положеннями п.  198.6 ст. 198 ПК України  встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.  201.11 ст. 201  цього  Кодексу
На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (п.  201.1 ст. 201 ПК України).
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.  201.10 ст. 201 ПК України).
При цьому, податкові накладні, складені та зареєстровані після 01.07.2017 р. в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, для покупця таких товарів/послуг є достатньою підставою для нарахування сум податку, що належать до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження (абз. 3 п.  201.10 ст. 201 ПК України). 
Таким чином, ще на етапі реєстрації податкових накладних контролюючий орган повинен перевірити їх на відповідність вимогам податкового законодавства, а їх реєстрація підтверджує те, що податкові накладні були складені платником ПДВ за реальною операцією (п.201.16 ст.201 ПК України).
Як вбачається з  матеріалів справи у перевіряємий податковим органом період між ТОВ “САЛОХА-П” та ТОВ АТК «Віалан» укладено договір поставки №11/08 від 11.08.2020 року, згідно з якого постачальник (ТОВ АТК «Віалан») зобов`язався поставити добриво, а покупець прийняти та оплатити, в кількості та за цінами згідно додатків (специфікацій), що є невід`ємними частинами цього договору. 
Відповідно до Специфікації №1 від   до цього договору, постачальник зобов`язався поставити покупцю добриво «Екотерра» органiчне гранульоване в кiлькостi 27,8 т за цiною 36 144 грн. за 1 тону на заг. суму 1004803,20 грн., в т.ч. ПДВ – 167 467,20 грн. 
На підтвердження реальності господарської операції за вищезазначеним договором і додатку до нього позивачем надано сертифікат відповідності, накладнi №77 вiд 11.08.2020 року, №79 вiд 12.08.2020 року, №80 вiд 12.08.2020 року, ТТН, платіжні доручення, податковi накладнi №9 вiд 11.08.2020 року, №10 вiд 12.08.2002 року, №11 вiд 12.08.2020 року.
На підтвердження подальшого використання придбаного у ТОВ АТК «Віалан» добрива позивачем надано: акт про використання мiнеральних, органiчних i бактерiальних добрив та засобiв хiмiчного захисту рослин за Ф № ВЗСГ-3 вiд 09.11.2020 року (за листопад 2020 р.) щодо внесення добрив «Екотеррі», накладна-вимога за № №М-11 на вiдпуск (внутрiшне перемiщення) добрива «Екотерра» № СП00-000018 вiл 02.11.2020 року, матерiальний звiт вiд 31.08.2020 року за серпень 2020 року за Ф № M-19, накладнi № 72 вiд 11.08.2020 року, за № 73 вiд 12.08.2020 року, № 74 вiд 31.08.2020 року по добриву «Екотерра», матерiальний звiт вiд 30.09.2020 року за вересень 2020 р. за Ф № M-19, накладна №75 вiд 22.09.2020 року по добриву «Екотерра».
З матеріалів справи вбачається, що за фактом поставки товару на адресу позивача  складено податковi накладнi №9 вiд 11.08.2020 року, №10 вiд 12.08.2002 року, №11 вiд 12.08.2020 року, які були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а отже перевірені контролюючим органом на відповідність вимогам податкового законодавства.
Також, у перевіряємий період між позивачем та ТОВ АТК «Віалан» укладено договір про надання послуг по перевезенню вантажiв вiд 03.08.2020 року № l/08/2020 р. 
На підтвердження його виконання позивачем надано: акт про надання послуг №106 вiд 19.09.2020 року, на перевезення комбайну NEW Hollfnd та жатки; ТТН №0025 вiд 19.09.2020 року, в якiй детально описано мiсця навантаження та розвантаження ТМЦ, найменування ТМЦ, вартість послуги та розрахунок, iншi вiдомостi;   грн., замовлення на перевезення №202009/17 вiд 17.09.2020 року; накладна №107 вiд 17.09.2020 року; договiр оренди №1/3/17 від 01.01.2017 р. та додатки №6 вiд 01.06.2017 року та додаток №7 вiд 01.07.2020 року щодо оренди комбайну та жатки, перевезення яких здiйснено; платiжне доручення №134 вiд 12.10.2020 року на оплату послуг перевезення;   акт про надання послуг до нього №72 вiд 04.08.2020 року, рахунок на оплату №72 вiд 04.08.2020 року, ТТН №00184 вiд 03.08.2020 року на перевезення пшеницi, в якiй детально описано мiсця навантаження та розвантаження ТМЦ, найменування ТМЦ та iншi вiдомостi, замовлення на перевезення № 202008/З вiд 03.08.2020 р., видаткова накладна №49 вiд 04.08.2020 року, додаток ПТ-36 вiд 04.08.2020 р. та довiренiсть № 87807 вiд 29.07.2020 року на поставку пшеницi ТОВ СП «Нібулон»; акт надання послуг №75 вiд 09.08.2020 р. на послуги транспортування; рахунок №75 вiд 09.08.2020 року, замовлення на перевезення №202008/9 вiд 09.08.2020 року, вантажно-транспортна накладна № С00189 вiд 09.08.2020 року, видаткова накладна №51 вiд 09.08.2020 року, додаток № ПТ-38 вiд 09.08.2020 року на поставку пшеницi ТОВ СП «Нібулон»; видаткова накладна №79 вiд 12.08.2020 року, рахунок на оплату №79 вiд 12.08.2020 року, накладна №80 вiд 12.08,2020 року, рахунок №80 вiд 12.08.2020 р., товарно-транспортна накладна № 0030 вiд l2.08.2020 року на перевезення TMЦ; видаткова накладна №77 вiд 11.08.2020 року, рахунок №77 вiд l1.08.2020 року, ТТН №0033 вiд 11.08.2020 року на перевезення ТМЦ.
З матеріалів справи вбачається, що вищевказані господарські операції в установленому законом порядку були відображені платником податків в бухгалтерському обліку по рахункам №93 «Витрати на збут», №64 «Податковий кредит», №631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», №311 «Поточні рахунки в національній валюті», №2084 «Добриво».
Аналіз невенних вище матеріалів свідчить, що факт отримання позивачем товару та послуг від ТОВ АТК «Віалан» у перевіряємий податковим органом період підтверджується первинними бухгалтерськими документами.
При цьому, судова колегія зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети. Водночас, докази на підтвердження встановлення контролюючим органом таких обставин в матеріалах справи відсутні.
Надаючи оцінку доводам апелянта щодо реальності вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.
Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Дослідивши наявні у справі документи, судова колегія вважає, що останні містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства.
У постанові від 28.02.2018 року у справі №806/1033/17 Верховний Суд зазначив, що окремі недоліки в оформленні первинних документів не спростовують наявності у підприємства відповідних господарських операцій. Відсутність реквізитів первинних документів ще не означає їх дефектність; відсутність деталізації в первинних документах не є підставою для визнання нереальності господарських операцій. У кожному конкретному спірному випадку важливо окремо досліджувати характер недоліків первинних документів, однак згідно з прямим приписом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» такі недоліки не повинні унеможливлювати ідентифікацію осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, зміст та обсяг таких господарських операцій тощо. Водночас неістотні недоліки первинних документів не є підставою для невизнання факту відсутності здійснення господарської операції.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом й у постановах від 16.10.2020 року у справі № 820/2587/15 та від 01.12.2020 року у справі № 808/5315/14.
Надаючи оцінку посиланням апелянта на відсутність у контрагента позивача трудових та виробничих ресурсів, необхідних для здійснення задокументованих господарських операцій, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 року у справі №804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Водночас, відсутність достатніх (саме на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів не може беззаперечно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань.
Більше того, згідно звіту про суми нарахованої плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (форма Д4) за серпень, вересень 2020 р. у штаті  ТОВ «АТК «ВІАЛАН»  працювало 3 особи, що свідчить про безпідставність твердження контролюючого органу про відсутність у контрагента позивача достатніх трудових ресурсів для виконання господарських зобов`язань або не можливості залучення  інших працівників за договорами цивільно-правового характеру.
При цьому, судова колегія враховує, що на момент вчинення господарських правовідносин та складення за їх результатами податкових накладних ТОВ «АТК «ВІАЛАН» було зареєстровано у встановленому законом порядку як суб`єкт підприємницької діяльності, а також платником податку на додану вартість, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Відповідно до  ст.316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів  статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5  ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст.  308,  311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд,- 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року по справі №400/2323/21 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                   А.В. Бойко 
Судді:                                                                                                       А.Г. Федусик
                                                                                                        О.А. Шевчук