Номер провадження: 33/813/1412/23
Номер справи місцевого суду: 495/161/23 
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В. 
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Вінжановської К.С., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Каланжова Владислава Івановича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ст. 130 КУпАП у відкритому судовому засіданні на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2023 року,-
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №124883 від 30.12.2022 року, 30.12.2022 року об 14 годині 21 хвилин в Одеській області, Білгород-Дністровський район, автошлях Н-33, гр. ОСОБА_1 керував авто ВАЗ2107, державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд пройшов на місці за допомогою алкотестеру «Драгер», тест №01143, результат 0,22 ‰, чим порушив вимоги п.2.9 Правил дорожнього руху. За що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Короткий зміст постанови суду першої інстанції
Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягунто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.
Мотивуючи таку постанову суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КупАП підтверджується зібраними по справі матеріалами. Враховуючи характер правопорушення, дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також ступінь його вини, вважаю за необхідне визнати ОСОБА_1 винним за ст. 130 ч. 1 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись із зазначеною постановою представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності подала апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що  ОСОБА_1 , при виявлені його працівниками поліції, транспортним засобом не керував, від проходження огляду на стан сп?яніння не відмовлявся, а лише висловлював свою незгоду із даними вимірювання змісту алкоголю. Ці доводи сторони захисту не спростовуються зібраними у справі доказами. Так, в протоколі не згадуються свідки правопорушення. Отже, різкий запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови є оціночним та суб?єктивним фактором, який є умоглядним та неочевидиним, оскільки про вказані ознаки стверджує лише одна особа - яка склала протокол, та яка не може бути неупереджена. Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 у вину поставлена керування у стані алкогольного сп?яніння за наявності ознак того, що він керував транспортним засобом у такому стані. За змістом ч.1 ст. 130 КУпАП суб?єктом вчинення цього адміністративного правопорушення у виді відмови від проходження огляду на стан сп?яніння є особа, яка керує транспортним засобом. Таким чином, при розгляді справ цієї категорії підлягає доведенню не лише факт відмови особи від проходження відповідного огляду, але і факт керування цією особою транспортним засобом. Обґрунтовуючи рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в тому числі і факту керування ним транспортним засобом, суддя місцевого суду, як на докази, послався на протокол про адміністративне правопорушення та дані алкотестеру. Проте, ОСОБА_1 виразив незгоду із даними алкотестеру та намагався здати кров на вимірювання алкотестеру в медичному закладі. Крім того, ОСОБА_1 у тексті пояснень в протоколі про адміністративне правопорушення зазначив, що «зранку випив сироп від кашлю», тому особа, яка склала протокол мала б на вимогу ОСОБА_1 направити його на медичний огляд на стан сп?яніння. Суд першої інстанції зазначив у тексті оскаржуваної постанови про те, що вина доведена зібраними доказами, але якими самими - судом не вказано. Суд зазначив, що ОСОБА_1 про час та розгляд справи повідомлявся належним чином, проте доказів такого виклику - судом не надано. Отже, із таким висновком судді погодитись безспірно не можливо. Так, протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП який є підставою для подальшого провадження у справі, а не доказом. Щодо направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то такого направлення в матеріалах справи не міститься взагалі, але ОСОБА_1 наполягав на такому обстеженні. Відеодоказу перемови поліцейського та особи, яка притягується до відповідальності - в матеріалах справи не міститься. За таких обставин, не дивлячись на те, що факт керування особою, щодо якої є підозра про її перебування у стані алкогольного сп?яніння, транспортним засобом підлягає доказуванню у ході провадження у справі про вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у справі не зібрано жодного доказу, який би підтверджував цю обставину, що давало би підстави для спростування доводів апеляційної скарги захисника. Крім цього констатували порушення вимог тих нормативних документів, які регламентують порядок виявлення ознак сп?яніння, висловлення вимоги водію щодо проходження огляду на стан сп?яніння та подальше оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення по факту відмови водія від проходження цього огляду. Аналіз зібраний у справі доказів дає підстави стверджувати те, що поліцейські при складанні протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП зазначених вимог закону у повній мірі не дотримались. Доказів того, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки сп?яніння, перелік яких визначений п.4 Розділу І Інструкції матеріали справи не містять. Отже, всі сумніви мають трактуватися судом на його користь відповідно до положень ст. 62 Конституції України. На ці порушення закону суддя місцевого суду при розгляді справи уваги не звернув та ухвалив рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАПу формі відмови від проходження огляду на стан сп?яніння без належних на те правових підстав.

Явка в судове засідання
Сторони повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання.Представник ОСОБА_3 заявив клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції якє було задоволено судом , однак на момент проведення відеоконференції представник виявився неготовим підключитися до відеозвязку, що зща аналогією процесуального закону дохволяє суду слухати справу без участі належним чином повідомленного представника виходячи з наявних матеріалів справи. 

Позиція апеляційного суду
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч. 7 ст. 294 КУпАП).
Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №124883 від 30.12.2022 року, 30.12.2022 року об 14 годині 21 хвилин в Одеській області, Білгород-Дністровський район, автошлях Н-33, гр. ОСОБА_1 керував авто ВАЗ2107, державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд пройшов на місці за допомогою алкотестеру «Драгер», тест №01143, результат 0,22 ‰, чим порушив вимоги п.2.9 Правил дорожнього руху. За що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги, яким судом дана належна та аргументована оцінка, цих правильних висновків не спростовують.
Суд апеляційної інстанції виходить з положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за тестом - Інструкція), визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом відповідно до ст. 266 КУпАП.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції, під час якого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, або у разі незгоди такої особи пройти вказаний огляд або у разі незгоди особи з результатами огляду – огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - Правила), встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Всі вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані, вірно застосовані, а зміст постанови відповідає ст. 283, 284 КУпАП.
Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, доведена та підтверджується наступними доказами:
- протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії ААД №124883 від 30.12.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_4 підтвердив вживання лікарських препаратів у вигляді сиропу від кашлю та погодився із тим, що ознайомлений зі своїми права і обов`язками і нормами КУпАП та діючого законодваства у сфері безпеки дорожнього руху;
-результатом тесту приладу Драгер (а.с.4);
- диском з відеозаписом (а.с.7).
Суд апеляційної інстанції вивчивши матеріали справи погоджується з доводами суду першої інстанції, що у поліцейських були всі підстави вважати, що особа може перебувати у стані сп`яніння, оскільки ознаки зазначені у протоколі знайшли своє підтвердження у ході дослідження матеріалів справи.
Відсутність свідків на місці складення протоколу, згідно із вимогами КУпАП не є порушенням, адже усі події які мають значення для встановлення винуватості ОСОБА_1 були підтвердженні відозаписом наявним в матеріалах справи, а тому посилання скаржника про те, що відсутній відеозапис є необґрунтованими, та таким, що спростовується його наявністю.
Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що поліцейські належним чином роз`яснили і повідомили зміст та фабулу правопорушення, місце судового розгляду, про що особа і ставить підпис. Те, що особі не роз`яснили вимог ст. 268 КУпАП не може бути підставою для закриття провадження по справі за відсутності складу правопорушення, адже суддя, розглядаючи таку справу, самостійно роз`яснює особі усі передбачені законом та Конституцією права.
Суд апеляційної інстанції перевіривши мотиви з яких виходив суд першої інстанції, вважав їх належними, достатніми та доведеними допустимими доказами, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП України, оскільки після проходження тесту Драгер показник ступіню сп`яння перевищував допустиму норму.
При цьому судом також враховується, що невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, суд оцінює критично та вважає це способом захисту від складеного відносно нього адміністративного протоколу, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнів у суду та підтверджують вину ОСОБА_1 .. Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд не вбачає.
Щодо доводу апеляційної скарги, стосовно того, що відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, спростовуються матеріалами відозапису, з якого вбчачається, що працівниками поліції при русі по трасі зупинено транспортний засіб ВАЗ 210700-20 н.з. НОМЕР_1 уздовж правого узбіччя автодороги, після зупинки транспортного засобу з місця водія виходить ОСОБА_1 і підходить до працівника поліції.
Щодо доводу відмови від проходження тесту на стан алкогольно сп`яніння, то апеляційний суд вважає його не доречним та таким, що не відповідає обставинам справи.
Щодо доводу стосовно незгоди ОСОБА_1 з результатами тесту Драгер, суд апеляційної інстанції вважає його необґрунтованим, таким що належними доказами не доведений та є припущенням ОСОБА_1 направленим на ухилення від притягнення до відповідальності. Також жодних клопотань стороною захисту з приводу експертних досліджень ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному розгляді не заявлено.
Щодо сукупності доводів апеляційної скарги по суті, апеляційний суд зазначає, що вони вибудовані на припущеннях скаржника та належними доказами необґрунтовуються, до того ж, скаржник сам підтверджує факт вживання лікарського засобу.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зведенні до цитування правових позиції ВС, ЄСПЛ, положень Конвенції з прав людини, Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України, але ж скаржником такі положення трактуються виходячи з його суб`єктивного ставлення до вирішення питання, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та визнаються апеляційним судом такими, що направленні невизнання своєї вини ОСОБА_1 і не погодженням з законною позицією суду, що наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, суддя дійшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками – керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або після вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд зазначає, що формальний підхід до розгляду справи, із урахуванням категорії справи, може призвести не лише до підриву авторитету судової влади у суспільстві, а і до погодження можливості вчинення особами суспільно небезпечних діянь.
До доводу апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, суд також ставиться критично, оскільки виявлені ознаки зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення: різкий запах алкоголю з порожнини рота, повідінка яка не відповідає обстановці. У той же час, саме до компетенції органів поліції відноситься оцінка таких ознак, згідно п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затв.Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008р.).
Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, що працівники поліції обмежували права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (зокрема на право надати пояснення), порушували свої службові обов`язки та порушували положення Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 або Конституцію чи закони України, ОСОБА_1 , суду не надано.
Стандарт доказування «вірогідність доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають учасники справи. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України). Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини. Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення. Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Доводи викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2023 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлений 10 серпня 2023 року.

Суддя
Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький