УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/1342/23 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О. 
Категорія 10 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Галацевич О.М.,

за участю секретаря судового засідання        Трикиши Ю.О.,        

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі у режимі відеоконференції  цивільну справу №285/1342/23 за позовом  ОСОБА_1 до Звягельської міської ради Житомирської області, третя особа – Управління державної інспекції архітектури та містобудування у Житомирській області про визнання права власності на гараж, за апеляційною скаргою Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Літвин О.О. в м. Звягелі,

в с т а н о в и в :
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , побудований нею протягом 2003 року. Позов мотивовано тим, що 21.10.2021 земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0024 га з кадастровим номером 1811000000:00:015:0683 по АДРЕСА_1 було передано їй у приватну власність для будівництва гаража. КП «Новоград-Волинське МБТІ» було виготовлено технічний паспорт на гараж, дані щодо об`єкта були внесені 07.11.2022 до Реєстру будівельної діяльності. В подальшому, вона вирішила його узаконити, звернувшись із відповідною заявою до Управління державної інспекції архітектури та містобудування у Житомирській області, в чому їй було відмовлено та повернуто декларацію на доопрацювання у зв`язку з відсутністю повідомлення про початок будівельних робіт. Через неможливість оформити право власності на гараж в позасудовому порядку, єдиним способом захисту її права власності є звернення до суду із вказаним позовом.
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Державна інспекція архітектури та містобудування України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Така позиція є усталеною і в практиці Верховного Суду. Крім того, вирішуючи спір за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суд зобов`язаний встановити всі обставини справи, зокрема: чи звертався позивач до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті, чи є порушення будівельних норм та правил істотними. Дійсно позивач зверталась до ДІАМ із заявою щодо прийняття в експлуатацію самовільно збудованого гаража, але ДІАМ відповідно до чинного законодавства повернула документи на доопрацювання через відсутність необхідних відомостей у Реєстрі будівельної діяльності.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4812158262021 від 23.09.2021 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №304672577 від 11.07.2022, ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0024 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва індивідуальних гаражів.
Новоград-Волинським міжміським бюро технічної інвентаризації Житомирської області 30.11.2019 на ім`я ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на гараж № НОМЕР_1 . Цього ж дня об`єкт та учасник будівництва були зареєстровані в Реєстрі будівельної діяльності і внесені відповідні відомості (дані).
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України).
Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Частинами третьою, п`ятою, сьомою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.
Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.
На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).
При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).
Аналогічну позицію наведено у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №760/21223/17-ц.
Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.
Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461.
В позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що в 2003 році нею було побудовано гараж на земельній ділянці площею 0,0024 га по АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягу з Державного земельного кадастру, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1811000000:00:015:0683 площею 0,0024 га, з цільовим призначенням - для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_1 . 
Відтак, ОСОБА_1 побудувала гараж на земельній ділянці площею 0,0024 га значно раніше, ніж ця земельна ділянка була передана їй у користування.
Інформація про наявність у позивачки ОСОБА_1 дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту чи затвердженої у встановленому порядку проектної документації - відсутня.
ОСОБА_1 визнає ту обставину, що вона зверталася до компетентних органів (Управління ДІАМ у Житомирській області) з метою введення спірного об`єкта до експлуатації (декларація про готовність до експлуатації об`єкта №ІУ101221108605).
Однак, встановлено, що декларація про готовність до експлуатації об`єкта від 11.11.2022 за реєстраційним номером ІУ101221108605 по об`єкту «Гаражі наземні», на земельній ділянці кадастровий номер: 1811000000:00:015:0683, площею 0,0024 га - повернута на доопрацювання, внаслідок оформлення декларації з порушенням установлених вимог, що стверджується відомостями у Реєстрі будівельної діяльності.
Оскільки декларація про готовність до експлуатації об`єкта повернута на доопрацювання, а відтак за відсутності рішення щодо відмови компетентного органу у введені в експлуатацію спірної будівлі, підстав стверджувати про незаконність такого рішення - немає. 
У зв`язку з цим висновок суду першої інстанції про те, що питання прийняття гаража в експлуатацію було предметом розгляду компетентного державного органу, а іншого шляху оформлення права власності на гараж, ніж звернення з відповідним позовом до суду, у позивачки немає - є помилковим.
Відповідно до пунктів 19, 20 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.
Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації.
ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів, що вона надалі після повернення декларації виконала вимоги стосовно необхідного доопрацювання, усувала недоліки з метою введення спірного об`єкта до експлуатації (надавала відповідні документи чи повідомляла про їх відсутність) та зверталася до компетентного органу (Управління державної інспекції архітектури та містобудування у Житомирській області).
Позивачем не надано доказів відмови Управлінням державної інспекції архітектури та містобудування у Житомирській області у вирішенні питання стосовно введення спірного об`єкта до експлуатації чи відсутності відповідного рішення такого органу після повернення декларації ОСОБА_1 .
Натомість 27.02.2013 ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом про визнання права власності на самочинно збудований гараж, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 1811000000:00:015:0683, площею 0,0024 га.
Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.
Наведений висновок узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах: від 27.05.2015 у справі №6-159цс15, від 02.12.2015 у справі №6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04.06.2018 у справі №640/13030/16-ц (провадження №61-1073св17) та від 18.02.2019 у справі №308/5988/17 (провадження №61-39346св18).
Після повернення декларації про готовність до експлуатації об`єкта ОСОБА_1 не зверталася до Управління державної інспекції архітектури та містобудування у Житомирській області з метою введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернулася до суду з позовом про визнання права власності.
Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, (п.п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України) слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги Державною інспекцією архітектури та містобудування України сплачено 1288,32 грн судового збору, які підлягають стягненню на її користь з позивача.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України задовольнити.
Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову  ОСОБА_1 до Звягельської міської ради Житомирської області, третя особа – Управління державної інспекції архітектури та містобудування у Житомирській області про визнання права власності на гараж відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної інспекції архітектури та містобудування України 1288,32 грн судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складено 12 липня 2023 року.

Головуючий 

Судді