Постанова 
Іменем України                                  
 
26 липня 2023 року
м. Київ
 
справа № 185/6223/15-ц
 
провадження № 61-776св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,                                     Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (під час розгляду справи змінило назву на Акціонерне товариство «Універсал Банк»),
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у складі колегії суддів:                  Новікової Г. В., Гапонова А. В., Никифоряка Л. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»                 (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом                                     до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 24 квітня 2008 року ПАТ «Універсал Банк» (яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Універсал Банк» та змінило назву на АТ «Універсал Банк») надало кредит ОСОБА_1 у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 12,95 % за користування кредитом у порядку та умовах зазначених у договорі. Строк повернення кредиту - 10 квітня 2028 року.
З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено окремі договори поруки № 086-2008-1356-Р та № 086-2008-1356-Р/1, відповідно до яких поручителі кожен окремо зобов`язалися перед банком відповідати за невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору.
У порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язання належно не виконувала, а тому станом на 27 квітня 2015 року утворилася заборгованість на суму 47 012,18 доларів США, яка складається з: прострочена заборгованість по сплаті кредиту - 3 358,88 доларів США, сума дострокового стягнення кредиту - 37 427,54 доларів США, по нарахованим відсоткам - 6 150,93 доларів США, підвищеним відсоткам - 74,83 доларів США.
 
Ураховуючи наведене, АТ «Універсал Банк» просило суд стягнути вказаний розмір кредитної заборгованості солідарно з відповідачів.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року у складі судді Болдирєвої У. М. у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані банком документи на підтвердження позовних вимог є належними та допустимими доказами, однак банком не надано виписку із особового рахунку позичальника за період з дня отримання кредиту до 27 квітня 2015 року з відображенням операцій, які проводилися за даним рахунком, тому розмір заборгованості за кредитним договором належно не підтверджено.

 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» задоволено частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року скасовано.
Позов АТ «Універсал Банк» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь                                    АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором                                            № 086-2008-1356 від 24 квітня 2008 року, яка утворилася станом на 27 квітня 2015 року у розмірі 47 012,18 доларів США.
У позовних вимогах про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, відмовляючи в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором банком належним чином не підтверджується, суд першої інстанції не прийняв до уваги наявність розрахунку заборгованості за кредитним договором, де відображені дані з 24 квітня 2008 року                                 до 27 квітня 2015 року із зазначенням всіх сум, з яких утворилася заборгованість. Розмір заборгованості сторонами не оспорюється. Сам розрахунок заборгованості за кредитним договором є належним та допустимим доказом, нічим не спростовується.
При цьому, оскільки останній платіж по кредитному договору                  ОСОБА_1 було внесено 18 лютого 2014 року, а з позовною заявою банк звернувся у травні 2015 року, тобто поза межами шестимісячного строку, а ОСОБА_3 подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то його порука припинилася на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.
Суд вважав, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню солідарно з позичальника та поручителя ОСОБА_2 , оскільки від останнього не надійшло заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2023 року до Верховного Суду,                   АТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі.
 
В іншій частині судове рішення апеляційного суду учасниками справи не оскаржується, тому Верховним Судом відповідно до положень статті 400 ЦПК України не перевіряється.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував практику Верховного Суду та неправильно застосував норми статті 559 ЦК України, оскільки строк дії поруки слід обчислювати щодо кожного чергового щомісячного платежу. Суд апеляційної інстанції безпідставно послався на останній платіж за кредитним договором, оскільки його строк визначено сторонами до 2028 року та банк пред`явив вимогу про дострокове стягнення всієї суми за кредитним договором тільки з пред`явленням позову у травні 2015 року.
Посилається на численну релевантну практику Верховного Суду, яка апеляційним судом не врахована.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її із суду першої інстанції.
 
07 березня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2023 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 24 квітня 2008 року укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав останній грошові кошти у сумі                 60 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,95 відсотків річних. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно з умовами цього договору. Строк договору встановлено до 10 квітня 2028 року включно.
 
До договору надано підписані ОСОБА_1 додаток № 2, який містить щомісячний графік платежів погашення кредиту та інформація для клієнта з зазначенням суми кредиту у 60 000 доларів США, відсоткової ставки в 12,95% та розмір щомісячного платежу по кредиту.
 
Графік погашення кредиту погоджений з ОСОБА_1 , що підтверджується її підписом, та містить дату повернення кредиту помісячно, суму платежу, який підлягає сплаті щомісячно, у тому числі відсотки, та залишок заборгованості за кожний місяць до кінця дії строку договору.
 
24 квітня 2008 року для забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 укладено договори поруки: № 086-2008-1356-Р та № 086-2008-1356-Р/1, відповідно до яких поручителі зобов`язалися відповідати за невиконання ОСОБА_1 всіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору у повному обсязі. Договори підписані сторонами та до договорів додано паспорти поручителів та їх ідентифікаційні номери.
 
Пунктом 2.1.3 кредитного договору передбачено відкриття позичальником поточного рахунку № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) у кредитора для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту.
 
Видача кредиту проводиться на поточний рахунок позичальника, погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів (пункти 2.3, 2.4 договору).
 
Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 за 24 квітня            2008 року та меморіального ордеру від 24 квітня 2008 року                               № 086902USD000001 ПАТ «Універсал Банк» видало кредит ОСОБА_1 у розмірі 60 000 доларів США згідно з договором від 23 квітня 2008 року.
 
Згідно з розрахунком банку, станом на 27 квітня 2015 року, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість на суму 47 012,18 доларів США, яка складається з: простроченої заборгованості по сплаті кредиту 3 358,88 доларів США; суми дострокового стягнення кредиту 37 427,54 доларів США; суми нарахованих відсотків 6 150,93 доларів США та суми підвищених відсотків 74,83 долари США. У розрахунку відображені дані з 24 квітня 2008 року до 27 квітня 2015 року із зазначенням всіх сум, з яких утворилася заборгованість.
20 лютого 2015 року на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_2                         та ОСОБА_3 ПАТ «Універсал Банк» направило вимоги про погашення заборгованості за кредитом.
 
За висновком судової почеркознавчої експертизи від 27 жовтня 2021 року підписи від імені ОСОБА_3 , що розміщені в анкеті-заяві поручителя                ОСОБА_3 від 09 квітня 2008 року, договорі поруки від 24 квітня 2008 року № 086-2008-1356-Р/1 (п`ять підписів), заяві від 24 квітня 2008 року про засвідчення факту не перебування у шлюбі виконані самим ОСОБА_3 .
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення                              АТ «Універсал Банк» вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного                               у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року                            у справі № 2-1169/11, від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12,                         від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц та від 08 червня                 2021 року у справі № 202/781/14-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга АТ «Універсал Банк» підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.
 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
 
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). 
 
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша              статті 553 ЦК України).
 
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).
 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга               статті 554 ЦК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
 
Згідно із частиною першою статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).
 
Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24?вересня 2014?року у справі                   № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі                            № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).
 
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).
 
Умовами кредитного договору від 24 квітня 2008 року передбачено погашення основної суми кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів в обумовлені сторонами строки.
 
Отже, сторони кредитного договору встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором.
 
Таким чином, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
 
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.
 
Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі                                   № 523/8249/14-ц (провадження № 14-70цс19).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Апеляційний суд вказане не врахував.
 
Судами було встановлено, що кінцевий строк повернення кредиту сторони визначили 10 квітня 2028 року. У зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань банк направив боржнику та поручителям вимоги про повернення кредиту 20 лютого 2015 року, а з позовом у цій справі звернувся у травні 2015 року.
 
Тобто, порука припинилася не до всіх платежів, про що помилково вказав апеляційний суд, оскільки несплата позичальником заборгованості після               18 лютого 2014 року автоматично не змінила строк виконання основного зобов`язання, який було визначено сторонами до 10 квітня 2028 року,            а боржник та поручителі продовжували нести зобов`язання по сплаті кожного чергового щомісячного платежу.
Відповідно, судом апеляційної інстанції не було встановлено, до якої частини заборгованості порука ОСОБА_3 припинилася, а щодо якої він несе солідарну відповідальність з боржником.
 
Виходячи з наведеного, порука ОСОБА_3 припинилася до всіх нарахованих банком платежів поза межами шестимісячного строку до пред`явлення позову у травні 2015 року.
 
З огляду на розрахунок заборгованості, наданий банком, взятий апеляційним судом до уваги, вирішуючи позовні вимоги до боржника,                  а також не спростований відповідачами, заборгованість, щодо якої                           ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність з ОСОБА_1 , складає 40 914,37 доларів США, з яких: прострочена заборгованість по сплаті кредиту - 1 199,6 доларів США, сума дострокового стягнення кредиту -                  37 427,54 доларів США, по нарахованим відсоткам - 2 287,23 доларів США.
До решти позовних вимог (нарахованих банком платежів) порука                        ОСОБА_3 припинилася відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.
 
Також слід зауважити, що суд апеляційної інстанції помилково ототожнив поняття припинення поруки з поняттям спливу строку позовної давності, що є різним за своєю правовою природою, про що неодноразово наголошував Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Верховний Суд, Велика Палата Верховного Суду, а також пов`язав можливість визнання поруки припиненою з поданням відповідачем відповідної заяви, оскільки строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у відповідній частині позовних вимог.
 
Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Оскільки у справі в оскаржуваній частині немає необхідності встановлювати додаткові обставини справи, при цьому суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення, про часткове задоволення відповідних позовних вимог           АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 .
 
Щодо судових витрат 
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
 
Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Враховуючи, що колегія суддів скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині та задовольняє позовні вимоги банку у розмірі 40 914,37 доларів США, що складає 87 % від загальної ціни позовних вимог банку, то з ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню 6 357,96 грн у рахунок компенсації судових витрат за сплату судового збору за подання касаційної скарги.
Сплата банком судового збору підтверджується наданою до матеріалів справи платіжною інструкцією від 23 січня 2023 року № 9595/23.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 скасувати.
 
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), як із солідарного боржника, на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) заборгованість за кредитним договором                                            від 24 квітня 2008 року № 086-2008-1356, яка утворилася станом на 27 квітня 2015 року у розмірі 40 914 (сорока тисяч дев`ятсот чотирнадцяти) доларів       37 (тридцяти семи) центів США.
 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 6 357 (шести тисяч трьохсот п`ятдесяти семи) гривень 96 (дев`яноста шести) копійок.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець