ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5209/22                                                     Головуючий у І інстанції - Щавінський В.Р.,
                                                                                                     Суддя-доповідач - Губська Л.В. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
   07 вересня 2023 року                                                                                 м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                            Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років та зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому пенсію за вислугу років з моменту звільнення зі служби, а саме з 30.07.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно відмовив йому в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1   ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  з підстав відсутності необхідного стажу для призначення пенсії. Наголошує, що відповідно до позиції Верховного Суду в календарну вислугу років зараховується вислуга на пільгових умовах.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено, тому у позивача вислуги років не достатньо для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч.1   ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що свідчить про правильність відмови відповідача щодо підготовки документів для призначення пенсії позивачу і направлення їх до пенсійного органу.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 15.11.1999 по 30.07.2021 проходив службу в Департаменті кримінально-виконавчої служби України.
Наказом від 29.07.2021 №1791/к його звільнено з служби за пп. ч.5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) п. 2 ч. 5   ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»   у запас Служби безпеки України.
Згідно Наказу Білоцерківського центру підвищення кваліфікації персоналу державної кримінально-виконавчої служби України від 31.08.2021 №94/ос-21, вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні становить 21 рік 08 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні - 28 років 11 місяців 10 днів.
Наказом від 31.01.2022 №2/ос-22 внесено зміни до п. 2 вищевказаного наказу, та викладено у такій редакції: вислуга років позивача станом на 30.07.2021 становить: календарна - 24 роки 01 місяць 14 днів, у пільговому обчисленні - 31 рік 04 місяців 09 днів.
В подальшому позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області заяву про призначення йому пенсії за вислугу років з 30.07.2021 згідно п. «а» ч. 1   ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідно до вислуги років, яка становить 31 рік 04 місяців 09 днів.
12.05.2022 відповідач листом повідомив позивача про прийняте рішення від 23.02.2022 №628/5, яким йому відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки його  календарна вислуга становить 24 роки 01 місяць 14 днів.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі.
Відповідно до п. «а» ч. 1   ст. 12 Закону №2262-XII   пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п.п. «б» - «д», «ж»   ст. 1-2 цього Закону   (крім осіб, зазначених у ч. 3   ст. 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 01.10.2019 по 30.09.2020 і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.  
Статтею 17-1 Закону № 2262-XII   визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393   затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (далі - Постанова № 393). 
Саме цей Порядок визначає, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.
При цьому, як   Законом № 2262-XII, так і Постановою № 393 не визначено та не передбачено таких понять як пільгове обчислення вислуги років, пільгова пенсія, пільгова вислуга років або загальна вислуга років. Отже,   ст. 12 Закону № 2262-XII   визначені умови, за яких пенсія призначається саме за вислугу років.
Згідно Постановою № 393 пільгами є зарахування до вислуги років, яка надає право на отримання пенсії, у певній кратності тих періодів служби, які відповідають визначеним цією   Постановою умовам   (конкретні умови передбачають застосування певної кратності).
Поняття вислуга років, яка обчислюється у будь-якому випадку календарними роками та місяцями, застосовується як до осіб, які не мають пільгових умов на призначення пенсії за Законом № 2262-ХІІ, так і до осіб, які мають такі пільгові умови.
Наведені висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18.
При цьому, у вказаній постанові з метою забезпечення єдності та сталості судової практики Верховний Суд у складі Судової палати Касаційного адміністративного суду відступає від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі № 161/4876/17, від 15.08.2019 у справі № 281/459/17, від 27.03.2020 у справі № 569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку № 393 Закону № 2262-ХІІ і на які посилається апелянт.
Так, як вже зазначалось вище відповідно до розрахунку вислуги років для призначення пенсії позивача календарна вислуга склала 24 роки 01 місяць 14 днів, у пільговому обчисленні пільгова 31 рік 04 місяці 09 днів.
З урахуванням пільгової вислуги років, загальна вислуга років позивача, визначена з дотриманням   Закону № 2262-XII, Порядку № 393 складає 31 рік 04 місяці 09 днів та є достатньою для призначення пенсії за вислугу років за п. «а»   ст.12 Закону №2262-XII.  
Як правильно зауважив суд першої інстанції, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є   Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а.
При цьому,   Закон № 2262-XII   як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги), а наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.
Визначення у   Законі № 2262-XII   вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в ч. 4   ст. 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.
Таким чином, передбачена   Законом № 2262-XII   календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).
У свою чергу, передбачені   ст. 17-1 Закону №2262-XII   пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку № 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.
При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за   Законом №2262-XII.
Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18,   зробив наступні правові висновки: - в цілях   Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів); - для призначення пенсій за вислугу років за   Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393.
Таким чином, зважаючи на те, що на момент звільнення позивача, його загальна вислуга років з урахуванням пільгового обчислення становила 31 рік 04 місяців 09 днів, тому останній мав право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень п. «а»   ст. 12 Закону № 2262-XII   та Постанови № 393.
Статтею 48 Закону № 2262-ХІІ   передбачено, що заява про призначення пенсії згідно з цим   Законом   подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому, днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.
Відповідно до п.1.8. розділу І Порядку «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Згідно з п. «б» ч.1   ст. 50 Закону № 2262-ХІІ   пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам, які мають право на пенсію за цим   Законом   відповідно до пунктів «а», «в» ст. 12 цього Закону з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.
Відповідно до ч. 3   ст. 50 Закону № 2262-ХІІ   пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.  
Враховуючи, що позивач звільнений зі служби 29.07.2021, та вчасно звернувся про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст.12 Закону №2262-ХІІ, тому з урахуванням вимог ст. 50 вказаного закону,   позивач має право на призначення пенсії з наступного дня після звільнення зі служби, а саме з 30.07.2021.
У постанові від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід до вирішення питання про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень застосовано Верховним Судом у постанові від 22.09.2022 у справі № 380/12913/21.
Так, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугу років обґрунтована відсутністю у позивача необхідної для призначення пенсії календарної вислуги років, при цьому, органом, що призначає пенсії, не вимагалось дооформлення поданих позивачем документів для призначення пенсії, у тому числі заяви про призначення пенсії, чи подання додаткових документів.
Тобто позивачем, як суб`єктом звернення, було дотримано всіх визначених законом умов для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ, а тому належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача призначити та виплатити йому пенсію  за вислугу років.  
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                                             О.В. Карпушова