ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/5608/23                Головуючий суддя І інстанції Єфіменко Н. В.
Провадження № 33/818/914/23        Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
              18 вересня 2023 року                                                                     м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності– адвоката Калачова П.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.
       Постановою встановлено, що 30.06.2023 року о 06:18 год. за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, б. 183, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mersedes Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , належному ОСОБА_2 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Драгер» та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД ОСОБА_1 відмовився.
       В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що працівники поліції здійснювали відеозапис на телефон, що не передбачено законом, що в свою чергу є недопустимим. Вказує, що відеозапис працівників поліції не є безперервним. Зазначає, що з наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, хто саме є водієм, а також хто саме є свідками у цій справі. Зазначав також, що в направленні на проходження огляду працівник поліції вказав назву медичного закладу, якого не існує. Посилався також, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Також вказує, що вказана в протоколі адреса є невірною, а також звертає увагу на різницю у часі, зафіксовану в протоколі та зазначену у рапорті працівника поліції.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції захисник Калачов П.А. повідомив, що ОСОБА_1 повідомлений про час та місце розгляду його апеляційної скарги та враховуючи узгодженість їх правової позиції, просив розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 , однак за участі його захисника Калачова П.А.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Калачова П.А., який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, направлення на огляд водія, рапорту працівника поліції, пояснень свідків, акту огляду на стан сп`яніння, а також відомості відеозапису.
       Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що 30.06.2023 року ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а також у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.
Також з відомостей цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі, а також його власноручні пояснення.
       Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк.3), відповідно до відомостей якого вбачається, що ОСОБА_1 отримав копію протоколу.
       Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
       Тобто, ОСОБА_1 не скористався своїм правом на оскарження дій чи бездіяльності працівників поліції під час складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
       Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
       Крім цього, з відеозапису об`єктивно вбачається, що автомобіль Мерседес білого кольору був зупинений працівником поліції та з водійського місця вийшов саме ОСОБА_1 .
       Ці відомості поза розумним сумнівом спростовують твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем.
       Крім цього у присутності двох свідків працівник поліції запропонував ОСОБА_1 , як водію, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки із застосуванням алкотестеру Драгер, або у медичному закладі, від чого ОСОБА_1 відмовився.
       Поряд з цим, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що в своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що він «відмовився» від проходження огляду на стан сп`яніння, що поза розумним сумнівом обумовлює законність складення стосовно нього протоколу за порушення саме п. 2.5 ПДР України.
Також з відеозапису вбачається, що саме ОСОБА_1 відповідав працівнику поліції, і саме він виходив із-за керма автомобіля під час його зупинки, а тому твердження захисника про те, що на відеозапису не зрозуміло де свідки, а де ОСОБА_1 є необґрунтованими.
Крім цього, з відеозапису вбачається, що автомобіль був залишений на місці його зупинки без порушень ПДР України, а ОСОБА_1 відсторонений від керування автомобілем. 
Також відсторонення від керування підтверджується відомостями рапорту працівника поліції (арк. 8), в якому зазначено, що після складення протоколу ОСОБА_1 пішов у невідомому напрямку. Авто залишено на місці зупинки без порушень ПДР України.
В цьому ж рапорті працівник поліції зазначив, що допустив помилки в протоколі а просив вважати вірним: адресу м. Харків, вул. Академіка Павлова, б. 165В. Також зазначив щодо помилок в письмових поясненнях свідків щодо часу їх залучення.
Зазначені відомості рапорту працівника поліції спростовують такі твердження захисника.
Поряд з цим, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Тобто, відеозапис, який був долучений до матеріалів справи стосується саме події, яка відбувалась за участю ОСОБА_1 про що працівники поліції зазначили в протоколі про адміністративне правопорушення.
Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції під час складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що той факт, що відеозапис здійснювався на мобільний телефон працівника поліції не спростовує відомостей, які зафіксовані в протоколі щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому не спростовує висновків суду першої інстанції.
Поряд з цим, за наявності свідків та їх письмових пояснень, відомості яких збігаються з відомостями, які зафіксовані в протоколі щодо факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (арк. 6,7), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що об`єктивних перешкод у ОСОБА_1 для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не було.
Крім того, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 2), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що останній знає ПДР України. 
 
Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України,  водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що, поза розумним сумнівом, свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
 
Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 30 червня 2023 року, ОСОБА_1 близько 06 год. 18 хв. в м. Харкові по вул. Академіка Павлова керував автомобілем «Мерседес» державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
              
Суддя                                                 С.К. Шабельніков