ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2356/23 Справа № 243/2820/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дюміна Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання         Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/2820/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецької області правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, про зобов`язання нарахувати та виплатити недоотримані страхові виплати, з апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецькій області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2022 року, ухваленого у складі судді Дюміної Н.О., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Слов`янського міськрайонного суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в обґрунтування якого зазначила, що її (позивача) мати ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті залишилась спадщина у виді невиплачених страхових виплат. Спадкодавець ОСОБА_2 отримувала страхові виплати у зв`язку з частковою втратою працездатності, перебувала на обліку та отримувала щомісячні страхові виплати у Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. З липня 2016 ОСОБА_2 припинено нарахування та виплату страхових виплат згідно рішення комісії УТСЗН.
Посилаючись на те, що позивач (як донька спадкодавця) є спадкоємцем, має право на отримання невиплаченої за життя її матері страхової виплати за період з 01 липня 2016 по 29.05.2019, з огляду на положення ст.47 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, ст.ст.1227, 1218, 1216 ЦК України, просила зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві щомісячні страхові виплати ОСОБА_2 з 01.07.2016р. по 29.05.2019р..

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено - зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 виплачені належні ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , страхові виплати за період з 01.07.2016р. по 29.05.2019р.. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати ухваливши рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що нормативно-правовими актами не передбачено здійснення нарахування та виплату страхових виплат потерпілим (особам, які мають право на виплати), які не перемістилися на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі. Матір позивача перебувала на постійному обліку в відділені виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі м. Горлівка Донецької області. У подальшому вона отримувала виплату призначеної щомісячної страхової виплати, як внутрішньо переміщена особа у Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з вересня 2014 року по червень 2016 року включно. У червні 2016 року Бахмутським міським відділенням отримано витяг з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради про припинення соціальних виплат матері Позивача, із встановленням факту відсутності особи за фактичним місцем проживання, у зв`язку з чим Бахмутським міським відділенням відповідно до пункту 6 частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV, матері Позивача припинено виплати з 01.07.2016 року на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та знято з обліку. Означене рішення органу Фонду матір`ю Позивача не оскаржувалось. У зв`язку з тим, що матір позивача ОСОБА_2 не зверталась до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради для підтвердження статусу внутрішньопереміщеної особи, згідно вимог діючого законодавства у Бахмутського міського відділення були відсутні правові підстави для продовження виплат раніше призначених страхових виплат, а тому дії органу Фонду не можуть бути визнані протиправними. Фонд соціального страхування свій обов`язок щодо надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції виконав у повному обсязі, а своєчасне їх одержання – це питання вже входить до кола повноважень самого потерпілого. Отже, на час відкриття спадщини спадкодавцю не були нараховані та не належали страхові виплати, які б включались до складу спадщини.

У подальшому, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області було залучено до участі у справі як правонаступник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.03.1960 року, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 18 липня 2019 року,   ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 88 років у м.Горлівка Донецької області.
17.09.2019р. до майна померлої ОСОБА_2 . Першою горлівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 64755276.
За відомостями Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, наданими у відповідь на запит державного нотаріуса від 03.10.2019, ОСОБА_2 перебувала на обліку у Калінінському міському відділенні Фонду соціального страхування України Донецької області у м.Горлівка по травень 2014 року. Страхові виплати були поновлені у Бахмутському міському відділенні УВД ФСС Донецької області з вересня 2014 по червень 2016 року. В липні 2015 було виплачено заборгованість за період з червня 2014 по серпень 2014р.. З липня 2016 року страхові виплати були припинені згідно рішення комісії УТСЗН. Протягом періоду з 01.07.2016р. і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не звернулась до відділення Фонду як внутрішньо переміщена особа за продовженням страхових виплат та не скористалася своїм правом на отримання належних їй сум страхових виплат.
За відомостями програмного забезпечення “Реєстр потерпілих”, наданими управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на виконання ухвали суду першої інстанції, за період з липня 2016 по травень 2019 ОСОБА_2 страхові виплати не нараховувались та не виплачувались. Загальна сума страхових виплат ОСОБА_2 , що обліковуються з липня 2016р. по травень 2019р. складає 180970,48 грн.
Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 16.11.2022 наданої на запит суду першої інстанції, у спадковій справі № 64755276, що заведена Першою горлівською державною нотаріальною конторою до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори) відомості щодо ОСОБА_2 відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за життя мати позивачки недоотримала страхові виплати за період з 01.06.2016р. по 29.05.2019р., які увійшли до складу спадщини та є її майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а позивачка є її спадкоємцем та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, тобто набула право на отримання цих сум.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України №1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.
Згідно зі статтею 28 зазначеного Закону №1105-XIV грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.
Статтею 40 вказаного Закону (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».
Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.
Зазначений висновок узгоджується із позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на зазначене вище, спадкодавець ОСОБА_2 мала право на нарахування та виплату страхових виплат не залежно від звернення до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території,
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).
Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:
- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

З огляду на зазначене вище, спадкодавець ОСОБА_2 мала право на нарахування та виплату страхових виплат не залежно від звернення до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень статті 1227 ЦК України  має право на нарахування страхових виплат.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає  принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,  § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2022 року немає

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецької області правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Судді: