ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 р. 	Справа № 520/5317/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 30.08.22  по справі № 520/5317/22
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ,              Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області                      
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області, перший відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУ ПФУ в Рівненській області, другий відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.05.2022 року №205050008528;
 - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди: з 06 липня 1987 року по 31 грудня 1993 року, з 09 жовтня 2006 року по 31 жовтня 2006 року, з 01 березня 2008 року по 31 березня 2008 року, з 01 липня 2009 року по 31 липня 2009 року, з 01 січня 2011 року по 22 грудня 2016 року і призначити пільгову пенсію за віком (Список №2) відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В обґрунтування позовних вимог послався на підтвердження трудовою книжкою ОСОБА_2 НОМЕР_1 від 10.07.1987 повною мірою, що у періоди з 06 липня 1987 року по 31 грудня 1993 року, з 09 жовтня 2006 року по 31 жовтня 2006 року, з 01 березня 2008 року по 31 березня 2008 року, з 01 липня 2009 року по 31 липня 2009 року, з 01 січня 2011 року по 22 грудня 2016 року позивач працював повний робочий день на Зміївській ТЕС на посаді слюсаря, що передбачена Списком 2, зайнятого ремонтом устаткування котельних та пилопідготовчих цехів, та надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак внаслідок протиправного не врахування ГУ ДПС в Рівненській області вказаних періодів до пільгового стажу позивача, який на його думку складає 12 років 7 місяців та 10 днів, (а не 12 років 5 місяців 4 дні), без надання належної оцінки всім поданим документам, відповідачем прийнято невмотивоване, неконкретизоване, безпідставне рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 у призначенні пенсії.
Звернув увагу, що всі надані позивачем до пенсійного органу довідки про підтвердження періодів роботи, містять дані про первинні документи, на підставі яких вони були видані, відомості про проведення атестації, а також дані щодо сплати внесків, податків та іншого з заробітної плати позивача, як того вимагає ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зауважив, що рішення другого відповідача від 31.05.2022 №205050008528 не містить жодного  обґрунтування підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії з посиланням на періоди, які були враховані до складу пільгового стажу позивача, а які ні.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 у справі №520/5317/22 адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (код ЄДРПОУ 21084076, вул. Короленка, буд. 7, м. Рівне, 33028) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.05.2022 року № 205050008528.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням періодів роботи ОСОБА_1 : з 06 липня 1987 року по 31 грудня 1993 року, з 09 жовтня 2006 року по 31 жовтня 2006 року, з 01 березня 2008 року по 31 березня 2008 року, з 01 липня 2009 року по 31 липня 2009 року, з 01 січня 2011 року по 22 грудня 2016 року, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (код ЄДРПОУ 21084076, вул. Короленка, буд. 7, м. Рівне, 33028) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) суму судового збору у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).
Другий відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 у справі № 520/5317/22 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції при вирішенні справи не було взято до уваги, що позивач звертався до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначення якої здійснюється за таких умов, як : наявності професії та виробництва в Списках; надання уточнюючої довідки з необхідними реквізитами, що повинна відповідати первинним документам, як підтвердження того, що особа була зайнята в шкідливих умовах праці та підприємство буде відшкодовувати витрати пільгових пенсій органам Пенсійного фонду; підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць, проведення якої передбачено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (витяги з наказів); роботи працівника в шкідливих умовах праці не менше 80% його трудового часу (п. 2 Порядку застосування Списків). При цьому, відсутність хоча б однієї з цих умов, на думку апелянта, не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах, що не було враховано судом першої інстанції.
Апелянт звернув увагу, що внаслідок неповного з`ясування обставин справи, судом залишено поза увагою, що спірні періоди роботи позивача з 06.07.1987 по 31.12.1993, з 09.10.2006 по 31.10.2006, з 01.03.2008 по 31.03.2008 зараховано до пільгового стажу за Списком № 2, що підтверджується розрахунком стажу, а отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволення. Крім того вказав на відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 09.10.2011 по 29.12.2011 у зв`язку з відсутністю атестації робочого місця, що підтверджується відповідною довідкою.
Також стверджував про правомірність не зарахування інших періодів до пільгового стажу ОСОБА_2 , оскільки записи трудової книжки позивача не містять відомостей про характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків, куди включається цей період роботи. Зауважив, що за даними позивачем документами до страхового стажу зараховані всі періоди роботи позивача, окрім відпусток без збереження заробітної плати 01.07.2009, 03.07.2009, з 28.07.2009 по 29.07.2009, 13.04.2012, з 24.07.2012 по 25.07.2012, з 13.05.2013 по 14.05.2013, з 29.09.2014 по 30.09.2014, з 01.10.2014 по 02.10.2014, 31.10.2014, 01.04.2014, 14.04.2015, з 12.05.2015 по 13.05.2015, 04.01.2016, 19.01.2016, 27.01.2016, зазначених у довідці про підтвердження наявного трудового стажу від 11.05.2022 №05/69, виданої Зміївською тепловою електричною станцією ПАТ “Центренерго”.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що досягнувши пенсійного віку, ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян № 7 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії.
До заяви, позивачем було надано пакет документів, а саме:
- довідка № 05/69 від 11.05.2022 року "Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", (видана підприємством);
- довідка № 05/68 від 11.05.2022 року ''Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", (видана підприємством);
- виписка з наказу ''Про результати проведення атестації робочих місць" № 300 від 27.08.1996 року;
- виписка з переліку до наказу ''Про результати проведення атестації робочих місць'' № 300 від 27.08.1996 року;
- виписка з наказу ''Про результати проведення атестації робочих місць" № 409 від 09.10.2006 року;
- виписка з переліку до наказу ''Про результати проведення атестації робочих місць" № 409 від 09.10.2006 року;
- виписка з наказу ''Про результати проведення атестації робочих місць" № 573 від 30.12.2011 року;
- виписка з переліку до наказу ''Про результати проведення атестації робочих місць'' № 573 від 30.12.2011 року.
Однак, за результатами розгляду заяви та документів позивача, 31.05.2022 ГУ ПФУ в Рівненській області прийняте рішення № 205050008528, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви від 24.05.2022, а також відмовлено у призначення пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Не погоджуючись із такими діями та рішенням суб`єктів владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.05.2022 року № 205050008528, суд першої інстанції, врахувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, вважав, що не надання особою документів стосовно атестації не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах.
Судом враховано, що за приписами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці, а відтак підтверджені записами в трудовій книжці позивача періоди роботи з 06 липня 1987 року по 31 грудня 1993 року; з 09 жовтня 2006 року по 31 жовтня 2006 року; з 01 березня 2008 року по 31 березня 2008 року; з 01 липня 2009 року по 31 липня 2009 року; з 01 січня 2011 року по 22 грудня 2016 року, мали були зараховані до пільгового стажу ОСОБА_2 .
З метою відновлення порушеного права суд в мотивувальній частині рішення зазначив про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати періоди роботи позивача : з 06 липня 1987 року по 31 грудня 1993 року, з 09 жовтня 2006 року по 31 жовтня 2006 року, з 01 березня 2008 року по 31 березня 2008 року, з 01 липня 2009 року по 31 липня 2009 року та з 01 січня 2011 року по 22 грудня 2016 року. 
З посиланням на п. 4.8 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, суд першої інстанції зауважив, що оскільки після реєстрації звернення (заяви) позивача в територіальному органі управління Пенсійного фонду України про призначення пенсії на пільгових умовах, було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, питання щодо зарахування пільгового стажу позивача віднесено до компетенції саме вказаного суб`єкта владних повноважень.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання другого відповідача призначити позивачу пільгову пенсію за віком (Список 2) відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд, пославшись на дискреційність повноважень пенсійного органу щодо призначення пенсій, дійшов висновку про неможливість перебирання на себе функцій суб`єкта владних повноважень та вважав за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути питання щодо призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України ( рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в частині задоволення позову), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Частиною першою статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі по тексту – Закон №1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
50 років - по 31 березня 1965 року включно;
50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;
51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;
51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;
52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;
52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;
53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;
53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;
54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;
54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;
55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;
жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
Зі змісту наведених норм слідує, що умовами для призначення чоловікам пенсії за віком на пільгових умовах з підстави, визначеної пунктом 2 частини 2 статті 114 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є: 1) зайнятість повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та проведення атестації робочих місць; 2) досягнення 55 років; 3) наявність страхового стажу для чоловіків, - не менше 30 років, у тому числі на роботі із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників не менше 12 років 6 місяців.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 24.05.2022 досяг 55 років, та як зазначає другий відповідач в оскаржуваному рішенні, мав страховий стаж на дату звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах - 37 років 2 місяці 24 дні.
Отже, позивачем дотримано умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з підстави, визначеної пунктом 2 частини другої статті 114 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", щодо досягнення пенсійного віку (55 років) та наявності необхідного загального страхового стажу не менше ніж 30 років.
Вищенаведені обставини не заперечуються та не спростовуються відповідачами по справі.
Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах стало непідтверження в установленому законодавством порядку пільгового стажу роботи, який має становити не менше 12 років 6 місяців.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі по тексту – Порядок № 637), передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 20  Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Із системного аналізу наведених вище положень законодавства можна зробити висновок, що документами, які підтверджують наявність у особи трудового (в тому числі пільгового) стажу, є трудова книжка та/або інші документи (документи, що видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників тощо).
Водночас, аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 09.07.2019 по справі № 204/2194/17.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, відповідно до записів в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 10.07.07.1987 ОСОБА_1 працював повний робочий день на Зміївській ТЕС на посаді слюсаря по ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів ТЕС у періоди: з 06 липня 1987 року по 31 грудня 1993 року. Наведена обставина також підтверджується довідкою ПАТ «Центренерго» Зміївська теплова електрична станція від 11.05.2022 №05/68.
Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПАТ «Центренерго» Зміївська теплова електрична станція від 11.05.2022 № 05/69, ОСОБА_1 з 09 жовтня 2006 року по 31 жовтня 2006 року; з 01 березня 2008 року по 31 березня 2008 року; з 01 липня 2009 року по 31 липня 2009 року; з 01 січня 2011 року по 22 грудня 2016 року працював за посадою майстра з ремонту котельного устаткування у місцях його встановлення, що передбачена Списком №2 (розділ Х «Електростанції, енергопоїзди, паросилове господарство». підрозділ керівники та фахівці, код КП 1222.2, підстава постанова Кабінету Міністрів У країни від 24 червня 2016 року №  461). За вищевказані періоди стаж складає 6 років 02 місяця 15 днів. Підстава для видачі: наказ № 2-к від 03.01.1994 р. штатний розклад. особова картка П-2. розрахункові відомості, посадова інструкція, трудова книжка, атестації робочих місць.
Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що професії (посади), за якими позивач працював на вказаних вище підприємствах у спірні періоди, зокрема, передбачені Списками № 2, чинними на час роботи позивача.
Так, Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах зі шкідливими і  важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991, що діяв до 11.03.1994, Список №2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, що діяв до 16.01.2003, Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, що діяв до 03.08.2016, містять в собі підрозділ розділ ХІ «Електростанції, енергопоїзди, паросилове господарство» підрозділ «а» позиція 2140000а-18455 Слюсарі, електромонтери, електрослюсарі всіх найменувань,  зайняті на обслуговуванні, ремонті котельного, турбінного (парогазотурбінного) устаткування, устаткування паливоподавання і пилоприготування, що забезпечують його роботу засобів вимірювання та автоматики; 13.1б  майстри, старші майстри з ремонту устаткування.
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що записами в трудовій книжці, а також уточнюючими довідками підтверджується зайнятість позивача у періоди з 06 липня 1987 року по 31 грудня 1993 року, з 09 жовтня 2006 року по 31 жовтня 2006 року, 01 березня 2008 року по 31 березня 2008 року, з 01 липня 2009 року по 31 липня 2009 року, з 01 січня 2011 року по 22 грудня 2016 року, повний робочий день на посадах, передбачених Списком № 2, колегія суддів приходить до висновку, що вказані періоди мали б бути зараховані до пільгового стажу позивача.
Варто зазначити, що рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 31.05.2022 № 205050008528 містить посилання на те, що ОСОБА_1 до пільгового стажу зараховано 12 років 5 місяців 4 дні, при цьому жодних уточнень з приводу того, які періоди роботи позивача не були зараховані до пільгового стажу вказане рішення не містить. У зв`язку з чим, знаходячись в стані правової невизначеності, позивач звертаючись до суду з позовом заявив вимогу про необхідність врахування до його пільгового стажу всіх періодів його роботи на посадах, передбачених Списком № 2.
Колегія суддів зазначає, що ГУ ПФУ в Рівненській області в обґрунтування підстав для не зарахування  позивачу до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 09.10.2011 по 29.12.2011 зазначило відсутність атестації робочого місця позивача, що слідує з довідки підприємства. 
Пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіях незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці; установлено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, призначаються за результатами атестації робочих місць; зобов`язано керівників підприємств та організацій незалежно від форм власності й господарювання провести атестацію робочих місць, визначити за її результатами перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням та ознайомити з ним трудящих.
Зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 набрала чинності з 21.08.1992, а відтак, обов`язок проведення атестації робочих місць за умовами праці виник після 21.08.1992.
Слід зауважити, що на виконання пунктів 1, 2 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці, визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в несприятливих умовах.
За визначенням, наведеним у пункті 4 Порядку № 442 та підпункті 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
З огляду на викладене, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Такий висновок безумовно узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а, позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.04.2020 по справі № 555/2250/16-а.
З приводу неможливості застосування до страхового та пільгового стажу позивача періодів відпусток позивача без збереження заробітної плати, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частинами другою, третьою статті 84 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.
У порядку, визначеному колективним договором, власник або уповноважений ним орган у разі простою підприємства, установи, організації з не залежних від працівників причин може надавати відпустку без збереження заробітної плати або з частковим її збереженням.
Статтею 34 Кодексу законів про працю України визначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Відтак, час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, наведений у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 423/2860/16-а.
Колегія суддів зазначає, що  другим відповідачем в апеляційній скарзі вказано про неможливість зарахування до страхового стажу періоду відпусток позивача без збереження заробітної плати, а саме: 01.07.2009, 03.07.2009 , з 28.07.2009 по 29.07.2009, 13.04.2012, з 24.07.2012 по 25.07.2012, з 13.05.2013 по 14.05.2013, з 29.09.2014 по 30.09.2014, з 01.10.2014 по 02.10.2014, 31.10.2014, 01.04.2014, 14.04.2015, з 12.05.2015 по 13.05.2015, 04.01.2016, 19.01.2016, 27.01.2016, зазначених у довідці про підтвердження наявного трудового стажу від 11.05.2022 № 05/69, виданої Зміївською тепловою електричною станцією ПАТ “Центренерго”.
Водночас, п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, встановлює, що при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема, уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28розділу II цього Порядку; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.
У спірних правовідносинах, другий відповідач, надаючи оцінку поданим позивачем до пенсійного органу документам, не звернув увагу, що сукупна кількість днів безоплатної відпустки не перевищує одного місяця в календарному році, що за умови встановлення причин надання такого виду відпусток, зокрема чи пов`язані вони з виробничою необхідністю, свідчило б про наявність у позивача права на їх зарахування до страхового та пільгового стажу.
Однак пенсійним органом до пільгового стажу позивача не зараховано вищеперелічені періоди безоплатних відпусток без зазначення причин та вчинення будь-яких дій направлених на з`ясування обставин, що зумовили їх надання. Тобто, не скористався повноваженнями, наданими йому положеннями ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV.
Щодо правомірності висновку суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням періодів роботи ОСОБА_1 з 06 липня 1987 року по 31 грудня 1993 року, з 09 жовтня 2006 року по 31 жовтня 2006 року, з 01 березня 2008 року по 31 березня 2008 року, з 01 липня 2009 року по 31 липня 2009 року, з 01 січня 2011 року по 22 грудня 2016 року, з урахуванням висновків суду, колегія суддів зазначає наступне.
Так, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати.
Відповідно до абз. 12 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (далі – Порядок № 22-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Абзацом 3 пункту 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Згідно з абз. 1 п. 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Колегією суддів встановлено, що оскаржуване рішення № 205050008528 від 31.05.2022 про відмову у призначенні пенсії прийнято ГУ ПФУ в Рівненській області, яке за принципом екстериторіальності є органом, що призначає пенсію позивачу, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням періодів роботи ОСОБА_1 з 06 липня 1987 року по 31 грудня 1993 року, з 09 жовтня 2006 року по 31 жовтня 2006 року, з 01 березня 2008 року по 31 березня 2008 року, з 01 липня 2009 року по 31 липня 2009 року, з 01 січня 2011 року по 22 грудня 2016 року, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання другого відповідача повторно розглянути питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списокм № 2 з урахуванням періодів роботи з  06.07.1987 по 31.12.1993, з 09.10.2006 по 31.10.2006, з 01.03.2008 по 31.03.2008 з огляду на те, що вказані періоди вже були зараховані до пільгового стажу позивача, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачами до суду першої інстанції не було надано жодних пояснень щодо того, які періоди роботи позивача були зараховані до пільгового стажу, а які ні. Оскаржуване рішення також не містить жодних мотивів незарахування всіх періодів роботи позивача на посадах, передбачених Списком № 2, до його пільгового стажу.
При цьому, ГУ ПФУ в Рівненській області лише до апеляційної скарги було надано розрахунок стажу ОСОБА_2 із зазначенням відомостей про врахування відповідних періодів роботи до його пільгового стажу.
Відповідно до частини 4 статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Водночас, другим відповідачем взагалі не наведено будь-яких причин, які б об`єктивно не залежали від нього та заважали надати до суду першої інстанції відповідний розрахунок стажу позивача, який був поданий до суду апеляційної інстанції, а відтак такі докази є неприйнятними.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 по справі № 520/5317/22 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова