РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 564/1409/22
Провадження № 22-ц/4815/881/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача      – Шимківа С.С.,
суддів:                 – Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі – Держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, Головне управління Національної поліції  в Рівненській області, Рівненська обласна прокуратура,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції  в Рівненській області на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 02 червня 2023 року (ухвалене у складі судді Олійника П.В.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до  Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, Головного управління Національної поліції  в Рівненській області, Рівненської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями та рішенням органів досудового розслідування та прокуратури,-
в с т а н о в и в :
У серпні 2022 року  ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, Головного управління Національної поліції  в Рівненській області, Рівненської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями та рішенням органів досудового розслідування та прокуратури.
В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що він  у період з 22 серпня 2017 року по 26 грудня 2019 року був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності. Внаслідок незаконних дій і рішень органів досудового розслідування та прокуратури  йому спричинено моральну шкоду. 
Просив суд стягнути з  Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь  300 000 моральної шкоди.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 02 червня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 190 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка була завдана йому незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 безпідставно перебував під слідством та судом з 22 серпня 2017 року до 26 грудня 2019  року - до набрання законної сили виправдувального вироку суду. Враховуючи, як обставини спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідивши надані докази, оцінивши їх та визначивши мінімальний розмір моральної шкоди, зважаючи на обставини справи, особливості впливу події незаконного притягнення до кримінальної відповідальності на особу позивача, тривалість перебування під слідством і судом, глибину його переживань у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, вимушені зміни у житті у зв`язку з цим, а також врахувавши принцип вимоги розумності, виваженості і справедливості, місцевий суд дійшов висновку про те, що відшкодування моральної шкоди слід встановити в розмірі 190 000 грн..
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, Головне управління Національної поліції  в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема, матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої його здоров`ю. Будь-яких доказів про страждання, які заподіяні позивачу внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, моральної втрати, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, позивачем не надано.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Інші учасники справи рішення суду не оскаржували.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 07 липня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017180150000528 внесено відомості про виявлення під час проведення обшуку по місцю проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) екстракту канабісу масою 0,312г (в перерахунку на суху речовину), який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 309 КК України.
07 липня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017180150000529 внесено відомості про виявлення під час проведення обшуку на земельній ділянці по місцю проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рослини коноплі у кількості 17 саджанців.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст.310 КК України.
Досудове розслідування у вищезазначених кримінальних провадженнях проводилося слідчим відділенням Костопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області за процесуального керівництва Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області.
22  серпня 2017 року під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017180150000528, відомості про яке 07 липня 2017 року внесено до ЄРДР, слідчим СВ Костопільського відділу поліції ГУНП Рівненській області Левчиком B.C., за погодженням прокурора Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області Шевчука Н.В., ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.309 КК України.
22 серпня 2017 року під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017180150000529, відомості про яке 07 липня 2017 року внесено до ЄРДР,  слідчим СВ Костопільського відділу поліції ГУНП Рівненській області Левчиком B.C., за погодженням прокурора Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області Шевчука Н.В., ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 310 КК України.
Постановою прокурора Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області Шевчука Н.В. від 29 серпня 2017 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017180150000528 за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, об`єднано з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017180150000529 за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, з реєстрацією ЄРДР об`єднаного кримінального провадження за №12017180150000528.
Досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017180150000528 закінчено 30 серпня 2017 року.
30.08.2017 року слідчим СВ Костолільського відділу поліції ГУНП Рівненській області Левчиком B.C. складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12017180150000528 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України, який затверджено прокурором Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області Шевчуком Н.В. та направлено матеріали до Костопільського районного суду Рівненської області для розгляду по суті.
Згідно вироку Костопільського районного суду Рівненської області від 31 липня 2019 року, постановленого у справі за №564/1818/17, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст.309 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст.309 КК України; ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.310 КК України.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 31 липня 2019 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.309, ч.1  ст.310 КК України залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постановою Верховного Суду від 15 липня 2020 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Рівненського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 - без змін.
ОСОБА_1 , фактично безпідставно перебував під слідством та судом з 22 серпня 2017 року до 26 грудня 2019  року, тобто до набрання вироком Костопільського районного суду Рівненської області законної сили.
Таким чином, строк перебування позивача під слідством та судом становить 28  місяці та 4 днів.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу,що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Частиною другою статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
Матеріали справи свідчать, що кримінальним переслідуванням ОСОБА_1 , а саме пред`явленням йому обвинувачення за ч. 1 ст.309, ч.1  ст.310 КК України, була завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав, погіршенні відносин із рідними, друзями, оточуючими людьми, які безумовно осуджували вчинок, якого він не вчиняв. Неправомірне кримінальне переслідування призвело до втрати репутації та довіри оточуючих, приниження гідності і постійної ганьби, а також сприйняття його всіма оточуючими, як злочинця. 
Вказані обставини безумовно завдали душевних страждань позивачу.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня – 6700 гривень.
Враховуючи, обставини спричинення моральної шкоди, дослідивши надані докази, оцінивши їх та визначивши мінімальний розмір моральної шкоди, зважаючи на особливості впливу неправомірного кримінальним переслідуванням ОСОБА_1 , тривалість тримання його під вартою, перебування під слідством і судом, глибину його переживань у зв`язку з кримінальним обвинуваченням, а також враховуючи принципи розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів погоджується із визначеним місцевим судом розміром моральної шкоди у сумі 190 000 грн..
Розрахунок та визначений місцевим судом розмір морального відшкодування апелянтом не оспорюється. 
Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди в розмірі 190 000грн..
Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду. 
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи із меж їх доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції  в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 02 червня 2023 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                   Шимків С.С.
Судді:                                                                  Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.