Дата документу 22.08.2023 Справа № 334/4887/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/4887/22        Головуючий у 1 інстанції: Телегуз С,М.
Провадження № 22-ц/807/1550/23        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» серпня 2023 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Смокотіна В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2022 року у цивільній справі № 335/4887/22 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів.
Просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з дати подання заяви до досягнення кожним з дітей повноліття.

Судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2022 року стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 01 листопада 2022 року і до повноліття дітей.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.
В обґрунтування вимог зазначив, що ОСОБА_3 в заяві про видачу судового наказу вказала, що з дітьми проживає у м. Сімферополь, оскільки ОСОБА_3 у 2022 році не перебувала на території України, заява містить підпис, який виконаний невідомою особою. Долучені до заяви документи не засвідчені в установленому законом порядку. Зазначення в заяві про ненадання ним коштів на утримання дітей не відповідає дійсності, оскільки ним перераховувались кошти з його рахунку на рахунок рідної сестри матері заявника у відповідності до досягнутої домовленості через неможливість переказу коштів до АР Крим.
Вважав, що вказані обставини є нововиявленими в розумінні ст. 423 ЦПК України.
На підставі зазначеного просив скасувати судовий наказ від 04 листопада 2022 року та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2023 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання судом першої інстанції оцінки листу Державної прикордонної служби України, не перетинання ОСОБА_3 державного кордону України або будь-якого іншого контрольно-пропускного пункту протягом 2022 року, відсутність доказів підписання та направлення заяви саме ОСОБА_3 , укладання договору про надання правової допомоги з адвокатом вже після подання заяви про видачу судового наказу, зазначення в заяві про видачу судового наказу про проживання ОСОБА_3 у м. Сімферополь, наявність права на звернення до суду лише у особи, якій належить право вимоги, сплату ним аліментів у добровільному порядку, просив скасувати ухвалу суду та скасувати судовий наказ від 04 листопада 2022 року та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що заява про видачу судового наказу підписана не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з ОСОБА_3 , що не заперечувалось ОСОБА_1 (а.с. 10,11). 

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.

Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 919/11027/18, провадження № 12-7звг22, пункт 5.3).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18, пункт 26).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

ОСОБА_1 мотивував вимоги про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, зокрема, тим, що ОСОБА_3 в заяві про видачу судового наказу вказала, що з дітьми проживає у с. Сімферополь, заява містить підпис, який виконаний невідомою особою, оскільки ОСОБА_3 у 2022 році не перебувала на території України. Долучені до заяви документи не засвідчені в установленому законом порядку. Ним перераховувались кошти на утримання дітей.

За приписами пункту 2 частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_3 про видачу судового наказу містить оригінал підпису (а.с.2).

16 травня 2023 року ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» подала відзив на заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, в якому підтвердила підписання нею заяви про видачу судового наказу (а.с. 77).

Докази того, що підпис в заяві про видачу судового наказу виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою, ОСОБА_1 не надані, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи ОСОБА_1 не заявляв.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Посилання ОСОБА_1 на те, що з огляду на перебування ОСОБА_3 в м. Сімферополь, АР Крим, вона не могла власноруч підписати письмові пояснення, є припущенням ОСОБА_1 , а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відомості, викладені в листі Державної прикордонної служби України від 25 квітня 2023 року № 91-18935/18/23-Вих, щодо не перетинання ОСОБА_3 державного кордону України або будь-якого іншого контрольно-пропускного пункту протягом 2022 року, не свідчать про неможливість подання ОСОБА_3 власноручно підписаної заяви до суду (а.с.54).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За приписами частини п`ятої статті 183 ЦПК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Заява ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не містить доводів щодо відсутності у ОСОБА_3 права саме на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Посилання ОСОБА_1 на сплату ним коштів на утримання дітей не позбавляє ОСОБА_3 як матері, з якою проживають діти (що не заперечується заявником), права на стягнення аліментів в судовому порядку.

Доводи ОСОБА_1 щодо неналежного засвідчення додатків до заяви про видачу судового наказу не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_1 не зазначив, які саме копії наданих ОСОБА_3 документів він ставить під сумнів, з клопотанням про витребування оригіналів письмових доказів в порядку частини дев`ятої статті 95 ЦПК України не звертався.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 серпня 2023 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова