П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/3453/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
09 серпня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор" про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор" про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
12 травня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність її доводів.
31.05.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 01 травня 2023 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву та відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі. В державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» перебуває з 10.04.2022 року.
З матеріалів справи встановлено, що  позивач звертався до начальника Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» про надання можливості здійснити телефонні розмови (заяви викладені російською мовою):
- від 07.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 08.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 09.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 10.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 13.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 14.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 15.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 16.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 17.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною, також, в суботу і неділю;
- від 20.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 21.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 22.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 23.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
від 24.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;
- від 25.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;
- від 26.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;
- від 27.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;
- від 28.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;
- від 28.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;
- від 30.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;
- від 01.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;
- від 01.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв. на 03.07.2022 року;
- від 01.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв. на 02.07.2022 року;
- від 04.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;
- від 05.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв., а також дзвінка адвокату та уповноваженому з прав людини;
- від 06.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;
- від 07.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;
- від 08.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 09.07.2022 року та на 10.07.2022 року;
- від 08.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонного дзвінку в Чернівецьку обласну прокуратуру;
- від 08.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 09.07.2022 року та на 10.07.2022 року;
- від 12.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 12.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 13.07.2022 року до обіду 15 хвилин і після обіду 15 хвилин;
- від 14.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 15.07.2022 року до обіду 15 хвилин і після обіду 15 хвилин;
- від 15.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 17.07.2022 року;
- від 15.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 16.07.2022 року до обіду 15 хвилин і після обіду 15 хвилин;
- від 19.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 19.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 20.07.2022 року;
- від 20.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 21.07.2022 року;
- від 21.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 22.07.2022 року;
- від 21.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення дзвінку адвокату;
- від 22.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 25.07.2022 року;
- від 22.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 23.07.2022 року;
- від 22.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 24.07.2022 року після обіду;
- від 25.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 26.07.2022 року;
- від 26.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 27.07.2022 року;
- від 27.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 28.07.2022 року;
- від 29.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;
- від 29.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 31.07.2022 року;
- від 29.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 30.07.2022 року;
- від 29.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 01.08.2022 року.
Зі змісту заяв встановлено, що на кожній з них начальником ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» проставлено резолюцію наступного змісту: «Дозволяю» або «Дозволяю до 15-ти хвилин» або ж «Дозволяю згідно ПВР».
Також, в матеріалах справи міститься Журнал обліку телефонних розмов засуджених Держаної установи «Чернівецький слідчий ізолятор», згідно відомостей якого позивач здійснював телефонні дзвінки в період з 03 по 05 червня, з 06 по 12 червня, з 13 по 18 червня, з 20 по 26 червня, з 27 по 30 червня, а також з 01 по 15 липня, з 19 по 28 липня, та з 30 по 31 липня по тривалістю не менше 15 хвилин.
Листом від 01 липня 2022 року №7/А-2331 відповідач надав відповідь на заяву позивача, в якій проінформовано, що згідно пункту 2 розділу XIV наказу Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018 року «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» (далі - Правила): «Адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин». Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених». Правилами не передбачено складання окремого графіка надання телефонних розмов засудженим.
Листом від 06 липня 2022 року №7/2392 відповідач у відповідь на заяву позивача від 27 червня 2022 року проінформував останнього, що у відповідно до пункту 14 глави 3 розділу VII статті Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 року «Скарги, заяви і клопотання ув`язнених та засуджених, викладені письмово, адресовані адміністрації СІЗО, реєструються в журналі прийому ув`язнених і засуджених з особистих питань і доповідаються начальнику СІЗО, який вживає заходів щодо їх розгляду та перевірки або надання роз`яснень по суті. Відповідь на письмову скаргу ув`язненого чи засудженого надається у письмовому вигляді у десятиденний строк». Окремі строки розгляду заяв засуджених адресовані адміністрації СІЗО (заяви на телефонні розмови, відеозв`язок через мережу Інтернет, тощо) нормативно-правовими актами України не встановлено.
Також листом від 22 липня 2022 року №7/2663 ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 12 липня 2022 року повторно проінформувала позивача згідно пункту 2 розділу XIV наказу Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018 року «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» (далі - Правила): «Адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин». Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених». Таким чином телефонні розмови надаються засудженим  без обмеження їх кількості, тривалістю розмови одного засудженого до 15 хвилин.
Крім цього, на заяву ОСОБА_1 від 12 липня 2022 року відповідач листом №7/2659 від 22 липня 2022 року повідомив, що в секторі максимального рівня безпеки державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» відсутня кімната для проведення телефонних розмов.
Вважаючи дії Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» такими, що обмежують право ОСОБА_2 на здійснення телефонних дзвінків, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (частина 3 статті 63 Конституції України).
Відповідно до частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).
Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (частини 1, 2 статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).
На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (частина 2 статті 151 Кримінально-виконавчого кодексу України).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.
Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, частиною 1 якої визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, в тому числі й здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.
Особливості реалізації права засуджених на телефонні розмови врегульовано статтею 110 Кримінально-виконавчого кодексу України.
Частиною 5 указаної статті передбачено, що засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.
Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.
Водночас частиною 8 статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України.
На реалізацію положень статей 107 та 110 Кримінально-виконавчого кодексу України наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила №2823/5), згідно з пунктом 2 розділу 2 яких засуджені мають право вести телефонні розмови у порядку, встановленому розділом XІV цих Правил.
Так, розділом XІV Правил №2823/5 деталізовано особливості реалізації прав засуджених на телефонні розмови. Зокрема, пунктом 2 розділу XІV Правил №2823/5 передбачено, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.
Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку установи.
Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. За необхідності та за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонну розмову може бути надано у будь-який час.
Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.
У разі якщо засуджений набирає телефонний номер абонента, який не зазначений у заяві, вживає під час телефонної розмови нецензурні слова, телефонна розмова припиняється, про що робиться відмітка на заяві засудженого.
Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.
Системний аналіз приписів частини 5 статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України та пункту 2 розділу XІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5, свідчить про те, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує право засуджених на телефонні розмови, не обмежуючи при цьому їх кількості у визначений розпорядком дня час; однак, з метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених підзаконним нормативним актом передбачено обмеження тривалості розмови засудженого, що не може перевищувати 15 хвилин.
Апелянт як на протиправність дій відповідача вказує що останнім не належно забезпечено його права на здійснення телефонних дзвінків у червні та липні 2022 року .
Проте колегія суддів вважає вказані доводи безпідставними оскільки будь яких доказів на підтвердження того, що позивачу не надавалось можливості здійснювати дзвінки з мобільного телефону без обмеження їх кількості, тривалістю однієї розмови до 15 хвилин, а також про те, що відповідачем не забезпечено права позивача на телефонні розмови у червні та липні 2022 року, ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції не надавав.
Досліджуючи матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наданих відповідачем заяв позивача про надання йому можливості здійснення телефонних розмов в період з червня по липень 2022 року вбачається надання державною установою «Чернівецький слідчий ізолятор» йому дозволу на викладене у заявах прохання.
Також згідно дослідженого судом Журналом обліку телефонних розмов засуджених, ОСОБА_1 здійснював телефонні дзвінки у спірний період. Тобто, відповідачем в повній мірі забезпечено право позивача на здійснення телефонних дзвінків в червні та липні 2022 року.
Крім цього, колегія суддів критично оцінює твердження апелянта про те, що він має право на необмежену кількість дзвінків з тривалістю розмови до 15 хвилин кожна, з огляду на наступне.
Так, положення пункту 2 розділу XІV Правил №2823/5 слід трактувати таким чином, що засуджені мають право на необмежену кількість телефонних розмов у визначений розпорядком дня час, однак протягом дня тривалість таких розмов не має перевищувати сумарно 15 хвилин.
Інше тлумачення цієї норми є не вірним, оскільки надання засудженому права на необмежену кількість телефонних розмов, тривалість яких становитиме 15 хвилин кожна, унеможливить реалізацію права на телефонні розмови усіх засуджених.   
Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем належним чином забезпечено право ОСОБА_1 на здійснення телефонних розмов за поданими ним зверненнями у спірний період, що свідчить про безпідставність доводів апелянта.
Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.
Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Матохнюк Д.Б.