ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 р. 	Справа № 440/6169/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 07.09.22  по справі № 440/6169/22
за позовом               ОСОБА_1  
до              Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області ,              Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                      
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (далі – відповідач-1), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити йому недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком на момент виплати, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2022 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач-2, ГУ ПФУ в Полтавській обл.) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській обл. нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що здійснюючи виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі, встановленому Постановою №540, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, який передбачено чинним законодавством.
Крім цього вважає, що належним відповідачем по даній справі є Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області.
Відповідачем-1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки виплата щорічної разової допомоги до 5 травня у 2022 році, у тому числі позивачу, має здійснюватися у розмірах, визначених в додатку до Порядку, затвердженого Постановою №540.
Також зазначив, що Центр не є належним відповідачем по даній справі, оскільки ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області, а безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги здійснює територіальний орган Пенсійного фонду України на обліку в якому знаходиться особа.
Позивач правом на подання відзиву не скористався. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи (посвідченням серії НОМЕР_1 від 11.01.2019)  і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській обл. та отримує пенсію по інвалідності (а.с.22).
01.06.2022 відповідачем-2 виплачено позивачу разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в сумі 3906  грн. (а.с. 30).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, а тому для визначення розміру разової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни за 2022 рік слід застосовувати не постанову №540, а Закон №3551-ХІІ, який має вищу юридичну силу. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон №3551-ХІІ).
Відповідно до ч.5 ст.13 Закону №3551-XII (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-XIV): "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у   розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних  пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".
Підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-VI від 28.12.2007 (набрав чинності 01.01.2008) ч.5 ст.13 Закону № 3551-XII викладено у такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам  війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".
В пункті 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, установлено, зокрема, що норми та положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто, Кабінету Міністрів України делеговані повноваження встановлювати, розмір разової грошової допомоги до 5 травня.
Кабінетом Міністрів України 07.05.2022 прийнято Постанову №540 «Про деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі – Постанова №540), якою передбачено, що разова грошова допомога до 5 травня у 2022 році виплачується в таких розмірах особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин I групи - 4421 гривня; II групи - 3906 гривень; III групи - 3391 гривня, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1491 гривня; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 4421 гривня; членам сімей загиблих і дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, а також членам сімей загиблих (померлих) захисників і захисниць України - 966 гривень; учасникам війни та колишнім в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, яких було насильно вивезено на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 612 гривень.
Водночас, окреме положення пункту 26 розділу VI у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду №3-р/2020 від 27.02.2020.
Тобто, на час виникнення спірних правовідносин Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 відновлено дію ч.5 ст.13 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних  пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Таким чином, виходячи із, визначених у ч.4 КАС України, загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни у 2022 році слід застосовувати не Постанову №540, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.
Колегія суддів зазначає, що обмеження в Постанові №540 Урядом України розміру грошової допомоги до 5 травня у 2022 році всупереч правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні №3-р/2020 від 27.02.2020, зумовило ситуацію, де розпорядники бюджетних коштів, виконуючи вимоги постанови Кабінету Міністрів України, вимушені діяти з порушенням прав та гарантій осіб, на яких поширюються положення Закону №3551-XII. Проте, необхідність виконання компетентним органом як розпорядником бюджетних коштів вимог Постанови №540 не звільняє його від відповідальності за порушення конституційного права позивача на належний соціальний захист.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що позивач, оскільки він є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, має право на отримання разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, відповідно до вимог ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України № 367-ХІV від 25.12.1998 р. "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми зазначеної допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі № 560/8064/22 від 13.06.2023.
Одночасно, в справі № 560/8064/22 Верховний Суд відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі № 580/2869/22, щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог осіб в подібних правовідносинах щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі, визначеному Законом №3551-XII, а не Постановою №540.
Посилання  апелянта на те, що позивач не був позбавлений права на щорічну разову грошову допомогу до 5 травня та отримав її у розмірі, що встановлений Постановою №540, та виходячи з передбачених державою коштів, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи вище згадане.
Щодо доводів апелянта, що ГУ ПФУ в Полтавській обл.  є неналежним відповідачем по справі, на відміну від Центру по нарахуванню по здійсненню соціальних виплат у Полтавській області,  колегія суддів зазначає.
Відповідно до п.п. 2 п. 2 Постанови № 540 виплата грошової допомоги у 2022 році здійснюється саме органами Пенсійного фонду України - особам, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 05 травня 2022, шляхом включення у відомості (списки) на виплату пенсій.
Положеннями Постанови № 540 передбачено, що Мінсоцполітики перераховує кошти саме Пенсійному фонду України відповідно до поданої ним заявки щодо сум грошової допомоги, а  органом, який зобов`язаний завершити процедуру проведення розрахунків шляхом виплати допомоги, є орган Пенсійного фонду України - для осіб, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 року).
Безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги особам, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України, здійснює відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України.
Судовим розглядом встановлено, що разова грошова допомога до 5 травня за 2022 рік була виплачена позивачу ГУ ПФУ в Полтавській обл.
Оскільки позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській обл. обов`язок безпосередньої виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік позивачу, як одержувачу пенсії, покладено саме на відповідача.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем  у даній справі є Центр по нарахуванню по здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, безпідставними.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року по справі № 440/6169/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін