ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" липня 2023 р.           Справа№ 910/6412/13
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Барсук  М.А.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Руденко  М.А. 
 
при секретарі:          Овчинніковій Я.Д.

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Міненко В.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 
у справі № 910/6412/13 (суддя Нечай О.В.)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних в сумі 14 419 930,64 грн.,-

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач) звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Дочірньої компанії «Газ України «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі відповідач) стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 81 385 355,32 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що всупереч умов договору № 302-09/8 поставки природного газу від 18 грудня 2009 р. відповідач не оплатив одержаний природний газ.
Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у справі № 910/6412/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016, позов задоволено частково, стягнено з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 66 965 424,68 грн боргу, 56 626,41 грн витрат по оплаті судового збору.
Постановою Вищого господарського суду України від 17.08.2016 у справі № 910/6412/13 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних скасовано, в цій частині справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва, в іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 залишено без змін.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 позов задоволено частково. 
Стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних в розмірі 5 971 711 грн. 01 коп. та інфляційні втрати в розмірі 7 608 183 грн. 43 коп. 
В іншій частині позову відмовлено. 
Стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг в загальному розмірі 11674 грн. 63 коп.
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено вчинення сторонами всіх необхідних дій та підписання відповідних документів, передбачених Законом та Порядком, а відтак сторонами не доведено факту списання фінансових санкцій (3 % річних та індекс інфляції).
Суд здійснив власний розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат з урахуванням заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі №910/6412/13 та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції винесено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та з порушенням норм матеріального права.
В доповненнях до апеляційної скарги апелянт зазначив, що в силу п.п. 2.1.1. Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» саме заборгованість за природній газ списується в межах сум, списаних підприємствам, що виробляють та постачають теплову енергію, і суб`єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, перед ДК «Газ України», що залишилась непогашеною на 01.01.2010, тоді як норма п. 2.2. Закону визначає, що списання заборгованості з пені, штрафних санкцій та фінансових санкцій не поставлена в залежність від списання заборгованості за природній газ.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/6412/13 передано на розгляд колегії суддів у складі: Іоннікова І.А. - головуюча суддя; судді - Тищенко О.В., Тарасенко К.В.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"; розгляд апеляційної скарги призначено на 17.01.2017.
В судовому засіданні апеляційної інстанції 17.01.2017 оголошено перерву до 08.02.2017.
В судовому засіданні 17.01.2017 представником позивача заявлено клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги, на підставі ст.69 ГПК України.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2017. задоволено клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги. Продовжено строк розгляду апеляційної скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" у справі №910/6412/13 на п`ятнадцять днів.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 зупинено апеляційне провадження у справі № 910/6412/13 до закінчення реорганізації відповідача.
Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.
Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
03.10.2018 в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.
Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.
Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 910/6412/13 передано до Північного апеляційного господарського суду.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/6412/13 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. (Дідиченко М. А.) - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.
Ухвалою суду від 26.11.2018 апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі № 910/6412/13 прийнято до свого провадження.
Ухвалою суду від 01.05.2023 поновлено провадження у справі № 910/6412/13 та призначено справу до розгляду на 30.05.2023.
У судовому засіданні 30.05.2023 оголошено перерву до 27.06.2023.
Ухвалою суду від 26.06.2023 призначено розгляд справи на 18.07.2023.

Позиції інших учасників справи

17.07.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача та відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких останні зазначили, що після звернення з позовом у даній справі відповідач повністю погасив основну заборгованість, що підтверджується відповідною довідкою, тоді як нараховані 3 % річних та інфляційні витрати підлягають списанню в силу Закону України № 1639-ІХ від 14.07.2021 «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», у зв`язку з чим предмет у даній справі відсутній.

Явка представників сторін

В судове засідання 18.07.2023 позивач не з`явився, однак у поясненнях просив розглядати справу за відсутності його представника.
Колегією суддів під час розгляду даної справи також враховано, що на підставі  указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022  (зі змінами від 14.03.2022, від 18.04.2022, від 17.05.2022),  Закону України № 2102-IX від 24.02.2022  в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.
Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 18.07.2023 за відсутності представника позивача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18.12.2009 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (далі - постачальник) та Дочірнім підприємством «Нафтогазмережі» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (правонаступником якого є Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», далі - покупець), було укладено Договір № 302-09/8 поставки природного газу (далі - Договір), до якого в подальшому були укладені додаткові угод № 1 від 31.12.2009, № 2 від 28.01.2010., № 3 від 27.05.2010, згідно з умовами яких постачальник зобов`язався передати покупцю протягом 2010 року імпортований природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат філій ДП «Нафтогазмережі» за наявності ресурсу в обсязі до 54 669 900 м. куб. згідно погодженого графіку, а останній  прийняти та оплатити вартість одержаного газу та послуг з його транспортування.
Додатком № 1 до Договору в редакції пункту 4 додаткової угоди № 3 від 27.05.2010 до нього сторони погодили обсяги газу, що передаються філіям ДП «Нафтогазмережі» для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат у 2010 році за даним договором.
У розділі 4 Договору сторони погодили ціну природного газу та тариф на транспортування.
Згідно з п. 5.1 Договору розрахунки за газ з урахуванням вартості його транспортування здійснюється покупцем протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться на підставі акту приймання-передачі газу до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.
Строк дії Договору відповідно до умов п. 10.1 встановлений з моменту його підписання сторонами і діє в частині поставки газу з 1 січня до 31 грудня 2010, в частині проведення розрахунків за газ  до їх повного здійснення.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі актів передачі-приймання природного газу №№ 01/10-НГМ-ВТВ від 31 січня 2010 р., 02/10-НГМ-ВТВ від 28 лютого 2010 р., 03/10-НГМ-ВТВ від 31 березня 2010 р., 04/10-НГМ-ВТВ від 30 квітня 2010 р., 05/10-НГМ-ВТВ від 31 травня 2010 р., 06/10-НГМ-ВТВ від 30 червня 2010 р., двохстороннім актом звіряння розрахунків станом на 31 грудня 2012 р., позивачем передано відповідачу протягом січня - червня 2010 року 28940605 м3 природного газу та надано послуги з його транспортування загальною вартістю 72010545,88 грн..
Заборгованість покупця по оплаті за одержаний газ станом на 20.03.2013 р. складала 66965424,68 грн. 
Позивач зазначає про те, що оскільки відповідачем умови Договору щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу не виконані, останній зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.
Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2015, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016, позов задоволено частково, стягнуто з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 66 965 424,68 грн боргу, 56 626,41 грн витрат по оплаті судового збору. У позовних вимогах в іншій частині було відмовлено.
Постановою Вищого господарського суду України від 17.08.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 у справі № 910/6412/13 та рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних скасовано, в цій частині справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва. 
В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 залишено без змін.
Таким чином, з урахуванням вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 17.08.2016, при новому розгляді справи підлягає дослідженню законність нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат в загальній сумі 14 419 930,64 грн.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, вказав, що відповідачем не доведено вчинення сторонами всіх необхідних дій та підписання відповідних документів, передбачених Законом та Порядком, а відтак сторонами не доведено факту списання фінансових санкцій (3 % річних та індекс інфляції).
Суд здійснив власний розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат з урахуванням заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності.
Однак колегія суддів не погоджується з відповідним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статями 11, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Частинами 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. 
Приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як вже зазначалось вище, за актами приймання-передачі природного газу Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" поставило протягом січня - червня 2010 року 28 940 605 м.куб. природного газу та надало послуги з його транспортування на загальну суму - 72 010 545,88 грн.
В свою чергу, за поставлений позивачем природній газ відповідач розрахувався частково.
Станом на 20.03.2013 несплаченою була заборгованість у розмірі   66 965 424,68 грн.
Розмір вказаної заборгованості сторонами не заперечується та встановлено в рішенні господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у даній справі, яке в цій частині не було скасовано та набрало законної сили.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи несвоєчасну оплату отриманого у січні-червні 2010 природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 8 365 702,45 грн. інфляційних нарахувань та 6 054 228,19 грн. 3% річних.
04.06.2011 набрав чинності Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" № 3319-VI від 12.05.2011.
Дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об`єднаною енергетичною системою України, суб`єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".
Статтею 2 Закону № 3319-VI  передбачені умови списання заборгованості.  Стаття 2 Закону № 3319-VI  складається, зокрема, із пунктів 2.1 та 2.2, в яких законодавець окремо визначив категорії заборгованості, що підлягають списанню.
Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 на умовах, визначених цим  Законом, підлягають списанню: заборгованість за природний газ підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб`єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом НАК «Нафтогаз України» та її дочірніх підприємств ДК «Газ України», ДК «Укртрансгаз», ДК «Укргазвидобування», ДАТ «Чорноморнафтогаз», що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим  Законом: заборгованість ДК «Газ України» перед НАК «Нафтогаз України» списується в межах сум, списаних підприємствам, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, і суб`єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, перед ДК «Газ України».
Натомість у пункті 2.2 мова йде про іншу категорію заборгованості, що підлягає списанню.
Так, відповідно до пункту 2.2  Закону № 3319-VI підлягає списанню, зокрема, заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (3 % річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у  статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.
Відповідно до пункту 2.5 статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" списання заборгованості відповідно до цього Закону здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
08.08.2011 р. на виконання пункту 2.5 статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову "Про затвердження Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" №894.
Пунктом 3 Порядку визначено, що учасники процедури списання протягом 30 днів після закінчення строку дії Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" проводять звіряння розрахунків і підписують відповідні акти станом на 31 грудня 2011 р., в яких фіксується сума заборгованості, що обліковується в їх бухгалтерському обліку після списання заборгованості.
Відповідно до пункту 6 Порядку, для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов`язково входить керівник такого учасника як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів. Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.
Пунктом 7 Порядку передбачено, що заборгованість із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки  річних та індекс інфляції), які нараховані учасникам процедури списання на заборгованість за природний  газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 р.  по 1 січня 2011 р., щодо стягнення яких до набрання чинності Законом розпочата процедура судового врегулювання спору і відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили,  визначається у відповідних  договорах, що  укладаються  між  учасниками  процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України.
Згідно пункту 8 Порядку, учасники процедури списання подають протягом 10 днів після затвердження зазначеного в пункті 6 цього Порядку протоколу, але не пізніше 31 грудня 2011 р. кредиторам інформацію про суми списаної заборгованості (основної суми заборгованості, пені, штрафних та фінансових санкцій) в розрізі договорів щодо постачання природного газу, а також видів заборгованості.
Відповідно до пункту 9 Порядку Компанія "Газ України" здійснює списання заборгованості (у тому числі реструктуризованої)  перед Національною  акціонерною компанією "Нафтогаз України" в межах сум, списаних компанією "Газ України" учасникам процедури списання, зазначеним у пункті 4 цього Порядку, та заборгованості ліквідованих підприємств, що виробляють, транспортують і постачають  теплову  енергію,  та надсилає  їй щомісяця  повідомлення  про суму списаної таким учасникам заборгованості та  суму заборгованості,  що підлягає списанню у бухгалтерському обліку Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".
Вищий господарський суд України, відправляючи справу на новий розгляд, у постанові від 17.08.2016 зазначив, що суди не дослідили питання щодо дотримання обов`язкової до виконання процедури списання заборгованості та не з`ясували чи вчинялись сторонами хоч якісь дії, направлені на здійснення списання такої заборгованості.
Суд першої інстанції, в обґрунтування оскаржуваного рішення зазначив, що сторонами не доведено факту списання фінансових санкцій (3 % річних та індекс інфляції), оскільки не надано суду доказів на підтвердження належного виконання Порядку.
Водночас, колегія суддів відзначає, що положення ст. 2 Закону № 3319-VI передбачено, що підлягає списанню як заборгованість за природний газ підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб`єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, НАК «Нафтогаз України» та її дочірніх підприємств, у тому числі ДК «Газ України», що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим  Законом, так і заборгованість, зокрема, зі сплати фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у  статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.
Однак, на відміну від списання заборгованості за природний газ ДК "Газ України" перед НАК "Нафтогаз України", яка відповідно до п. 2.1.1 Закону та п. 9 Порядку обмежена сумами, що списані підприємствами перед ДК "Газ України", заборгованість з штрафних та фінансових санкцій визначена п.2.2 не містить таких обмежень.
Більше того, норма п. 2.2. Закону № 3319-VI визначає, що списання заборгованості з пені, штрафних санкцій та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції) законодавцем не поставлена в залежність від списання заборгованості за природний газ (у тому числі реструктуризована) як ДК «Газ України» перед НАК «Нафтогаз України», так і підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію. Списання заборгованості з пені, штрафних санкцій та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції) законодавцем не поставлена в залежність від періоду нарахування санкцій на певну календарну дату.
При цьому, положення п.2.2 Закону № 3319-VI носить імперативний характер, що передбачає обов`язок суб`єктів, визначених у ст.1 Закону, а не право на списання.
Посилання ж у п. 2.2. ст.2 Закону № 3319-VI на "підприємства, визначені у статті 1 цього Закону", означає, що до цих підприємств належить, зокрема, і ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Водночас, виходячи із пунктів 2.1.1 та 2.2  статті 2 Закону № 3319-VI  та пунктів 6, 8, 9 Порядку недотримання процедури списання заборгованості,  визначеної Порядком,  не надає право на стягнення фінансових санкцій в судовому порядку, оскільки визначений  Законом  механізм списання заборгованості з фінансових санкцій (3% річних та індекс інфляції) означає, що позивач був зобов`язаний в односторонньому порядку списати вказану заборгованість, чого ним зроблено не було.
Колегія суддів вказує, що заборгованість з штрафних та фінансових санкцій, яка визначена пунктом 2.2 не містить передбачених пунктом 2.1.1  Закону № 3319-VI    та пунктом 9 Порядку обмежень розміром списаної підприємствами перед відповідачем заборгованості. Тому, сума списання заборгованості із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), в силу положень пункту 6 та пункту 7 вказаного Порядку, не обмежена протоколами учасників процедури, а самостійно визначається у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та  Господарського кодексів України  і здійснюється такими учасниками самостійно.
У даному контексті колегія суддів також враховує, що частиною 2  статті 3 цього Закону № 3319-VI доповнено пунктом 14 частину 1  статті 49 Закону України "Про виконавче провадження"  (в редакції  Закону України від 4 листопада 2010 року №2677-VI), а саме: "списання згідно із  Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію"  заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа".
Водночас, стаття 49 Закону України "Про виконавче провадження"  (в редакції Закону України від 04.11.2010 року № 2677-VI) передбачала перелік випадків, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.
А тому, враховуючи імперативний характер норми, а також ту обставину, що списання сум заборгованості з пені, штрафних та фінансових санкцій визначених п.2.2 Закону № 3319-VI не обмежено, а визначається у відповідних договорах, позивач, як учасник процедури визначений у ст. 1 Закону № 3319-VI зобов`язаний самостійно списати заборгованість відповідача з штрафних та фінансових санкцій і не обмежений діями відповідача щодо списання.
Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/6253/13.
Таким чином, за зазначеним Законом № 3319-VI відповідач мав право списати заборгованість з пені, штрафних та фінансових санкцій, які нараховані на заборгованість, спожитий у період з 01.01.1997 до 01.01.2011.
Колегія суддів також враховує, що Закон № 3319-VI втратив чинність 30.06.2012.
Отже, нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних, які були нараховані останнім на заборгованість за природний газ, спожитий у період з 01.01.1997 р. по 01.01.2011 р., після втрати  Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію"  позбавляє відповідача права на списання. При цьому, під час дії Закону сторонами не було списано заборгованість за спірним договором.
Так, вимога позивача, викладена в позовній заяві свідчить, що позивач мав намір як під час дії Закону № 3319-VI, так і після закінчення строку його дії, стягнути на свою користь інфляційні та 3% річних.
Колегія суддів зазначає, що за умови належного здійснення позивачем прав на нарахування штрафних та фінансових санкцій, що є предметом цього спору, у період до 30.06.2012, відповідач мав право на списання такої заборгованості відповідно до вимог  Закону № 3319-VI. Тобто, утримавшись від нарахування фінансових санкцій до та під час дії  Закону № 3319-VI, позивач не має права нараховувати ці суми після втрати ним чинності, оскільки такі дії порушують права відповідача.
У даному випадку колегія суддів також враховує пояснення представників сторін, викладених ними у письмових поясненнях, що нараховані 3 % річних та інфляційні витрати після повного погашення заборгованості у даній справі фактично були списані. 
Водночас, колегія суддів вважає помилковими посилання сторін на Закон України № 1639-ІХ від 14.07.2021 «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», як підставу для закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, так як даний Закон не існував на момент виникнення спірних правовідносин та вирішення спору судом першої інстанції. В той же час, як встановлено вище, до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" № 3319-VI від 12.05.2011.
З цих підстав, колегія суддів не вбачає підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
За таких обставин, оскільки позивач просить стягнути 3 % річних та інфляційні втрати, які в силу п. 2.2  ст. 2 Закону № 3319-VI підлягають списанню на підставі прямої вказівки Закону, а виконання такої норми (списання санкцій) не потребує укладення між учасниками процедури протоколів відповідно до Порядку, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.
Вказане вище узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.07.2021 у справі № 910/6253/13 у схожих правовідносинах стосовно застосування норм Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" № 3319-VI від 12.05.2011 та із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанова від 14.05.2019 у справі № 905/300/18, від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, від 25.07.2019 у справі №   916/2278/18, від 02.10.2019 у справі №910/12724/18., від 29.05.2020 у справі № 920/706/19.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1  ст. 277 ГПК України  передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
За таких обставин, апеляційна скарга Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року у справі № 910/6412/13 - скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позову в цій частині та апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :
1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі № 910/6412/13 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі № 910/6412/13 скасувати, ухваливши нове, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відмовити повністю.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в цій частині покласти на позивача.
4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код: 20077720) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 1; ідентифікаційний код: 31301827) 75  702,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.
5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
6. Матеріали справи №910/6412/13 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 24.07.2023

Головуючий суддя                                                            М.А. Барсук 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                М.А. Руденко