П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
28 червня 2023 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 752/1225/23
Провадження: № 22-ц/824/8121/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Нежури В. А., Кулікової С. В.,
секретар Сакалош Б. В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 06 березня 2023 року, постановлену під головуванням судді Мазур Ю.Ю.,
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики,
 
у с т а н о в и в:
 
В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.
Разом із позовною заявою, подав заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовано тим, що в нього, ОСОБА_1 ,  відсутні відомості щодо належності  ОСОБА_2 нерухомого майна, за рахунок якого можливо забезпечити виконання рішення суду. Вказував, що частина позики була перерахована на рахунок відповідача в АТ КБ «Приватбанк».
Просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все, як рухоме, так і нерухоме майно відповідача, заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна, та накласти арешт на поточний рахунок ОСОБА_3 в АТ КБ «Приватбанк». 
Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 06 березня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_4  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що він надав суду відповідні відомості про те, що у відповідача наявний рахунок в АТ КБ «Приватбанк», на який позивачем було здійснено грошовий переказ. Відмічав, що з Реєстру речових прав на нерухоме майно неможливо встановити факт наявності у ОСОБА_2 нерухомого майна. Вважав надану інформацію достатньою для вжиття визначених ним заходів забезпечення позову. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 19 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні адвокат Абрамович Р.М. в інтересах  ОСОБА_1  підтримала  апеляційну скаргу та просила її задовольнити. 
Інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника  ОСОБА_1 ,   перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову,  суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено існування об`єктивних та беззаперечних обставин, які свідчать про те, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. Окрім того, заявником не доведено, що на ім`я ОСОБА_5 дійсно відкрито банківські рахунки в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» на теперішній час.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Заходи ж забезпечення позову відповідно до змісту статті 150 ЦПК України забезпечуються, зокрема, накладенням арешту на майно відповідача та забороною вчиняти певні дії.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та ураховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
У правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі,задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Також, слід відмітити, що в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову,суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Колегія суддів відмічає, що посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі, доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення, чи зменшення об`єму належного йому майна, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову обґрунтовує вжиття запропонованих заходів виключно тим, що відповідач не сплачує спірну заборгованість в добровільному порядку. Однак вказана поведінка позивача не є дією, спрямованою на ухилення від виконання можливого судового рішення, а фактично лише підтверджує наявність спору, для вирішення якого позивач звернувся із позовом.
Окрім того, суд першої інстанції вірно відмітив, що   ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження того, що на ім`я ОСОБА_2 дійсно відкрито банківські рахунки в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», як і не надав доказів наявності у нього рухомого та нерухомого майна.  
Варто відмітити, що навіть при наявності підстав для забезпечення позову, суд був би позбавлений можливості вжити відповідні заходи за відсутності доказів на підтвердження співмірності обраних позивачем заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог. 
Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.
В постанові Верховного Суду від 03 березня 2023 року (справа 905/448/22) зроблено висновок, що за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення значних коштів доцільно було накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто, лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.
Разом з тим, в ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою про забезпечення позову до суду першої інстанції, яку було задоволено ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2023 року та накладено арешт на нерухоме майно відповідача, а саме частину квартири за адресою АДРЕСА_1 . 
Вказана обставина також позбавляє можливості апеляційний суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на кошти відповідача, оскільки неможливо визначити розмір вимог, які вже було забезпечено ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2023 року, та відповідно здійснити забезпечення решти вимог, оскільки доказів на підтвердження вартості нерухомого майна, на яке було накладено арешт в якості забезпечення позову, матеріали справи не містять.  
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову. Доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції  апеляційна скарга не містить.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак апеляційна скарга адвоката Карпця І.В. підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 06 березня 2023 року залишити без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 14 липня 2023 року. 

 
Головуючий                                                                                    Т. О. Невідома

Судді                                                                                                 В. А. Нежура

                                                                                                       С. В. Кулікова