Постанова
Іменем України 
 
30 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 523/13485/18
провадження № 61-11997 св 22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В.,Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,                             Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
 
Позовна заява мотивована тим, що її батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка, з 1985 року у будинку її діда - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тобто були сім`єю. За час проживання у них народилися діти - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оскільки на момент народження дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі, спільні заяви вони не подавали та ОСОБА_3 особисто з заявою щодовизначення походження дітей до органів РАГС не звертався, то запис про батька ОСОБА_8 відповідно до статті 55 КпШС України був проведений за прізвищем матері, а ім`я та по-батькові записані за її вказівкою.
Вказувала, що з дня народження і по даний час вона проживає в будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 визнавав себе її батьком, разом із мамою займався її вихованням і утриманням.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її дід ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_3 .
Для отримання спадщини їй необхідно встановити факт батьківства з померлим та факт сумісного проживання з ним до дня смерті не менш п`яти років.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Одеси, громадянки України; встановити факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з моменту її народження до моменту смерті ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій 
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м. Одеси, громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлено факт сумісного проживання однією родиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з моменту народження ОСОБА_1 до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_8 доведено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , за життя визнавав своє батьківство щодо неї, вона проживала з ним однією сім`єю у будинку АДРЕСА_2 , з дня народження до смерті ОСОБА_3 .
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач була зобов`язана довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме: факт визнання батьківства та проживання однією сім`єю за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_3 .
Під час розгляду справи суд першої інстанції не звернув уваги на наявні у справі докази, відповідно до яких ОСОБА_3 з 30 квітня 1976 року перебував у шлюбі з ОСОБА_10 , був зареєстрований та проживав у будинку АДРЕСА_2 та займав одну кімнату, площею 25, 0 кв. м.
Позивачка ОСОБА_1 з 05 серпня 2005 року зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_4 .
Житловий будинок АДРЕСА_2 належав на праві власності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті ОСОБА_3 спадкові права не оформлював.
Наведені обставини спростовують підстави позову ОСОБА_1 , а отже, позивачем не доведено спільне проживання її матері та ОСОБА_3 , ведення ними спільного господарства, а також не надано доказів, що достовірно підтверджують визнання ОСОБА_3 свого батьківства стосовно позивачки й спільного проживання однією сім`єю з ним з дня народження позивачки й до дня смерті ОСОБА_3 .
За життя ОСОБА_3 ні мати позивачки - ОСОБА_4 , ні сама позивачка ОСОБА_8 після досягнення повноліття в 2006 році не вирішували питання щодо батьківства.
Крім наведеного, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачка ОСОБА_8 має право на захист свого права у випадку порушення його відповідачем ОСОБА_2 , проте під час розгляду справи не доведено, що останній порушує права позивачки, тому відповідно до статей 15, 16 ЦК України її право не підлягає судовому захисту.
 
Постановою Верховного Суду від 06 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року - без змін.
 
Верховний Суд вказав, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд правильно застосував положення статті 53 КпШС України, на підставі належної оцінки поданих сторонами доказів дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б достовірно підтверджували, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 за життя визнавав позивачку своєю дочкою та спільно проживав з нею однією сім`єю з дня її народження до дня своєї смерті.
У свою чергу, як зазначив суд касаційної інстанції, доводи касаційної скарги позивачки вказаних висновків не спростовують та обмежуються констатацією факту, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 (відомості про батька якої у свідоцтві про народження записано зі слів матері), без доведення усіх складових, необхідних для встановлення такого факту.
 
Короткий зміст заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
 
28 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що Суворовським районним судом м. Одеси при обробленні адвокатського запиту адвоката Куницького К. П. надіслано два рішення суду, зміст яких спростовує висновок суду апеляційної інстанції, заснований на припущеннях, та доводить, що за чотири роки до народження                          ОСОБА_1 ОСОБА_3 припинив шлюбні відносини з ОСОБА_11 .
Так, відповідно до районного народного суду Ленінського району м. Одеси від 05 березня 1985 року у справі № 2-233/1985 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_12 стягнуто аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_13 ,                          1977 року народження.
Згідно з рішенням суду Ленінського району м. Одеси від 26 березня 1993 року у справі № 2-241/93 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 припинено. Факти, встановлені вказаними судовими рішеннями, спростовують висновки апеляційного суду і свідчать про те, що сумісне проживання між ОСОБА_3 та ОСОБА_15 припинено з 1984 року.
Також заявниця посилалася на те, що згідно з листом Органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Балтський» (далі - ОСОНКМ «Балтський») від 22 квітня 2020 року № 21/04, надісланим на ім`я адвоката ОСОБА_16 , при перевірці журналу видачі довідок встановлено, що довідки від 06 липня 2018 року за № 388, 389 видавалися ОСОБА_1 . У свою чергу, зміст листа ОСОНКМ «Балтський»                                  від 16 травня 2019 року № 19/05, підписаний ОСОБА_17 у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_18 , не відповідає дійсності через помилку.
Також зазначала, що відповідно до акту від 19 грудня 2019 року, засвідченого печаткою ОСОНКМ «Балтський», її постійне проживання в будинку АДРЕСА_2 разом із сином підтверджують сусіди.
Вказувала, що її адвокат, який отримав додаткові відомості (рішення судів) і направив їх в касаційну інстанцію, не повідомив її про ці документи, про їх існування їй стало відомо після укладення договору з іншим адвокатом Карповим І. О. та отримання останнім цих відомостей.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила поновити їй строк звернення до суду із заявою про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами, скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 523/13485/18, прийняти нову постанову, якою задовольнити її позов у повному обсязі.
 
Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій за результатом розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року за нововиявленими обставинами відмовлено. 
Постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що заява про перегляд постанови у зв`язку із нововиявленими обставинами не містить належних обґрунтувань, а також доказів того, що рішення суду, на які посилалася заявник (рішення районного народного суду Ленінського району м. Одеси від 05 березня 1985 року у справі № 2-233/1985 про аліменти та рішення суду Ленінського району м. Одеси від 26 березня 1993 року у справі № 2-241/93 про припинення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 ), неможливо було надати при остаточному слуханні справи апеляційним судом. Окрім цього, під час перегляду рішення суду першої інстанції апеляційний суд взяв до уваги, що керівник ОСОНКМ «Балтський» Васильєв С. В. у листі від 16 травня 2019 року № 19/05 надав відповідь на запит адвоката Меркулової В. А. про те, що довідки від 15 червня 2011 року № 486, від 06 липня 2018 року № 388 щодо того, що ОСОБА_1 постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не видавав.
Апеляційний суд дійшов висновку, що заявник не навела нововиявлених обставин, які б давали підстави скасувати чи змінити судове рішення, а доводи заявника, на які вона посилається як на нововиявлені обставини, не відносяться до таких у розумінні статті 423 ЦПК України, тому підстави для перегляду і скасування постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами відсутні.
 
Постановою Верховного Суду від 27 липня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_19 задоволено частково.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду в частині, що стосується листа ОСОНКМ «Балтський» від 22 квітня 2020 року № 21/04, оскільки, посилаючись на нього, заявник фактично намагалася здійснити переоцінку доказів, що були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи по суті позовних вимог, що суперечить пункту 1 частини четвертої статті 423 ЦПК України, відповідно до якого переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.
Водночас обставини, на які посилалася ОСОБА_1 у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами щодо рішень судів, на час розгляду справи по суті заявлених позивачем вимог у цій справі об`єктивно не були та не могли бути відомі ні заявникові, ні суду, хоча вони існували, однак стали відомими після ухвалення апеляційним судом постанови                       від 27 листопада 2019 року і є істотними для вирішення цієї справи, оскільки позивачка просила встановити факт того, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свою чергу апеляційний суд відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 з 30 квітня 1976 року перебував у шлюбі з ОСОБА_10 , з посиланням на копію його паспорта в матеріалах справи. Надане заявником рішення суду Ленінського району м. Одеси 1993 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , де вказано про припинення їх шлюбних відносин з 1984 року, має значення для спірних правовідносин та могло суттєво вплинути на висновки апеляційного суду з цього питання.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. 
Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року задоволено. 
Скасовано постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року та ухвалено нове рішення, яким залишено без змін рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що факти, встановлені рішеннями, на які посилається заявник у заяві, щодо припинення спільного проживання і ведення спільного господарства між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 з 1984 року, які були покладені в основу рішення суду, яке просить переглянути заявник, в силу закону є нововиявленою обставиною. 
Вказані факти об`єктивно не були та не могли бути відомі ні заявникові, ні суду, хоча вони існували, однак стали відомими після ухвалення постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року і є істотними для вирішення цієї справи, оскільки позивачка просила встановити факт того, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свою чергу апеляційний суд відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 з 30 квітня 1976 року перебував у шлюбі з ОСОБА_10 , з посиланням на копію його паспорта в матеріалах справи. Надане заявником рішення суду Ленінського району м. Одеси 1993 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , де вказано про припинення їх шлюбних відносин з 1984 року, має значення для спірних правовідносин, спростовує факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_10 однією сім`єю задовго до народження позивача і суттєво впливає на висновки апеляційного суду з цього питання.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У грудні 2022 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовити. 
 
Підставами касаційного оскарження указаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказував, що суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2022 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 523/13485/18 із Суворовського районного суду м. Одеси. 
 
У січні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд в оскаржуваній постанові визнав нововиявленою обставиною припущення, яке вплинуло на юридичну оцінку обставин, яку надав Одеський апеляційний суд в постанові від 27 листопада 2019 року. Нововиявлені обставини, встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, не доводять факт спільного проживання і ведення спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розумінні статті 53 КпШС України.
Вказував, що факти, встановлені судовими рішеннями, на які посилається заявник у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, свідчать про те, що сумісне проживання між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 припинено з 1984 року у зв`язку з частими сварками та скандалами. ОСОБА_14 , звертаючись у 1993 році з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , не обґрунтовувала свої позовні вимоги стосунками свого чоловіка з іншою жінкою, створення ним іншої сім`ї та народження у 1988 році дитини, а тому висновки апеляційного суду в оскаржуваній постанові про можливість перебування ОСОБА_3                        з 1984 року у фактичних шлюбних стосунках з матір`ю позивача -                          ОСОБА_4 , від якого вона у 1988 році народила дитину, зводяться до припущень. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_20 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом ЗАГС Приморського РВК м. Одеси, актовий запис № 1829. Її батьками записані: мати - ОСОБА_4 , батько - ОСОБА_21 . Запис про батька вчинено зі слів матері, відповідно до статті 55 КпШС України (а. с. 11, т. 1).
 
01 квітня 2011 року ОСОБА_20 зареєструвала шлюб з ОСОБА_22 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиці, актовий запис № 164, та змінила своє прізвище із « ОСОБА_23 » на « ОСОБА_24 » (а. с. 19, т. 1).
 
Згідно з довідкою від 15 червня 2011 року № 486, виданою ОСОНКМ «Балтський», ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації. ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав до дня своєї смерті також за вказаною адресою, що підтверджується довідкою від 06 липня 2018 року № 389 та довідкою про склад сім`ї від 06 липня 2018 року № 388.
 
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_3 . 
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2017 року у цивільній справі № 523/4703/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_25 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності у порядку спадкування - задоволено. Встановлено факт родинних відносин та визнано, що ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідним братом відповідача ОСОБА_2 ; встановлено факт їх постійного проживання разом за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на вказаний будинок у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .
 
Позивачка ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_26 здійснили поховання ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою, договорами-замовленнями на поховання.
 
Свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 у судовому засіданні засвідчили, що позивачка ОСОБА_1 народилася в сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , через деякий час батьки посварились та мати позивачки пішла жити в інше місце, а позивачка залишилась жити з ОСОБА_3 , який доглядав за ОСОБА_30 як за рідною донькою. Позивачка проживала з ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_2 з дня її народження і до дня його смерті.
 
Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні засвідчила, що є дочкою відповідача ОСОБА_2 та проживала з батьками в будинку АДРЕСА_2 до 2006 року. Дитиною (приблизно 10 років) бачила, що з ОСОБА_3 після розірвання шлюбу деякий час проживала ОСОБА_4 з дітьми, звідки потім пішла і по теперішній час в будинку № 4 проживає ОСОБА_32 (позивачка). У ОСОБА_3 був один шлюб і в тому шлюбі була дитина. Відповідач доглядав ОСОБА_3 , коли той був хворий, але проживав окремо у будинку № 4-а . З позивачкою родинних стосунків не підтримує.
 
У судовому засіданні оглянуті оригінали та до справи долучені копії історії розвитку дитини ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та бланків результатів дитячих аналізів з посиланням на місце проживання дитини - будинок АДРЕСА_2 ; оглянуті оригінали фотографій, а копії додані до справи, також пред`явлено їх свідку                          ОСОБА_28 , на яких він вказав на позивачку та ОСОБА_3 як на дочку та батька.
 
Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_3 з 30 квітня 1976 року перебував у шлюбі з ОСОБА_10 , що підтверджується копією паспорта на його ім`я, був зареєстрований та проживав у будинку АДРЕСА_2 та займав одну кімнату, площею 25, 0 кв. м, що підтверджується довідкою-випискою з домової книги ОСОНКМ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » про склад сім`ї та прописки від 06 липня 2018 року № 88. Позивачка ОСОБА_1 з 05 серпня 2005 року зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією паспорта на її ім`я. Житловий будинок АДРЕСА_2 належав на праві власності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутня, що підтверджується копією відповіді Суворовської районної державної нотаріальної контори у м. Одесі від 04 листопада 2019 року № 3059/01-16.
 
Керівник ОСОНКМ «Балтський» ОСОБА_17 у листі від 16 травня 2019 року № 19/05 надав відповідь на запит адвоката Меркулової В. А. про те, що довідки від 15 червня 2011 року № 486, від 06 липня 2018 року № 388 щодо того, що ОСОБА_1 постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не видавав.
 
Рішеннями районного народного суду м. Одеси від 05 березня 1985 року (справа № 2-233) і від 26 березня 1993 року (справа № 2-241) за позовами ОСОБА_12 до ОСОБА_34 про стягнення аліментів, розірвання шлюбу встановлено, що сторони разом не проживають з 1984 року, матеріальну допомогу на дитину відповідач не надає (а. с. 6, 7, т. 2).
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2017 року у справі № 523/4703/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_25 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності у порядку спадкування за законом - позов задоволено. Встановленофакт родинних відносин та визнано, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідним братом ОСОБА_2 . Встановлено факт їх постійного проживання разом за адресою: АДРЕСА_1 , та за ОСОБА_2 визнано право власності на вказаний будинок у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 (а. с. 47-48, т. 1).
 
Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_5 (батьку                             ОСОБА_3 ) відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Ленінської райради народних депутатів м. Одеси 02 вересня 1963 року, належало домоволодіння АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано 20 жовтня 1976 року в КП ОМБТІ та РОН за № 152. Рішенням виконавчого комітету Ленінської райради народних депутатів м. Одеси від 15 серпня 1968 року № 622 зазначене домоволодіння було поділено на № 4 та № 4 «а» , за ОСОБА_5 визнано право власності на домоволодіння № 4 з житловим будинком літ. А, загальною площею 57, 74 кв. м. і житловою площею 43, 94 кв. м, з літньою кухнею літ. В, сараєм літ. Г, гаражем літ. Б, на земельній ділянці, площею 835 кв. м. 
 
З метою реалізації спадкових прав на спадкове майно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким позивачка вказує будинок АДРЕСА_2 , виникла необхідність встановлення факту батьківства ОСОБА_3 щодо позивачки та встановлення факту їх спільного проживання з моменту її народження до дня смерті ОСОБА_3 .
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України встановлено, що підставами для переглядусудового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
 
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
 
Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.
 
Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).
 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 423 ЦПК України).
 
При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.
 
Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.
 
Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, тобто ті, що взагалі не були предметом розгляду у цивільній справі.
 
Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.
 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
 
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
 
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, дійшла висновку про те, що нововиявленою обставиною є не факт ухвалення судового рішення, не самеце рішення як юридичний факт, а обставина, яку у ньому встановив суд. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами за умови, що вони можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, яку надав суд у такому рішенні.
 
ОСОБА_1 , як на підставу для перегляду постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року за нововиявленими обставинами, посилалася, зокрема, на отримані після прийняття вказаної постанови рішення районного народного суду Ленінського району м. Одеси                                       від 05 березня 1985 року у справі № 2-233/1985 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_12 аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_13 , 1977 року народження, а також рішення суду Ленінського району м. Одеси                                від 26 березня 1993 року у справі № 2-241/93, згідно з яким шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 припинено. Факти, встановлені рішеннями судів у 1985 та 1993 роках, на думку заявника, спростовують висновки суду апеляційної інстанції та свідчать про те, що сумісне проживання між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 припинено у зв`язку з частими сварками та скандалами з 1984 року, у свою чергу позивачка ОСОБА_1 народилася в 1988 році, через чотири роки після припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 з ОСОБА_14 .
 
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, апеляційний суд виходив із того, що факти, встановлені рішеннями, на які посилається заявник у заяві, щодо припинення спільного проживання і ведення спільного господарства між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 з 1984 року, які були покладені в основу рішення суду, яке просить переглянути заявник, в силу закону є нововиявленою обставиною. 
 
Вказані факти об`єктивно не були та не могли бути відомі ні заявникові, ні суду, хоча вони існували, однак стали відомими після ухвалення постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року і є істотними для вирішення цієї справи, оскільки ОСОБА_1 просила встановити факт того, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її батьком, у свою чергу апеляційний суд відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 з 30 квітня 1976 року перебував у шлюбі з ОСОБА_10 . Надане заявником рішення суду Ленінського району                        м. Одеси від 26 березня 1993 року у справі № 2-241 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , де вказано про припинення їх шлюбних відносин з 1984 року, має значення для спірних правовідносин, спростовує факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_10 однією сім`єю задовго до народження позивачки і суттєво впливає на висновки апеляційного суду з цього питання.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, вказана обставина є нововиявленою, існувала на час розгляду цієї справи, однак про неї не було відомо позивачці, оскільки вона була встановлена вищезазначеним судовим рішенням у справі № 357/9440/20. Вказана обставина є істотною, оскільки її врахування судом під час розгляду справи мало б наслідком ухвалення іншого (протилежного) судового рішення, ніж те, яке було прийняте.
 
Із змісту касаційної скарги, видно, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваної постанови апеляційного суду.
 
Таким чином, доводи касаційної скарги заявника не підтвердилися.
 
Проаналізувавши зміст постанови апеляційного суду від 02 листопада 2022 року з точки зору застосування норм права, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судом постановлено оскаржуване рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер, та з урахуванням вказівок, викладених у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваній постанові, питання обґрунтованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у процесуальному сенсі.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. 
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                    О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович