ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7955/23 Справа № 204/3926/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади місті Дніпра в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та встановлення факту родинних відносин,
-за апеляційною скаргою адвоката Старовойтової Ольги Едуардівни в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
31.05.2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати за ним, за набувальною давністю право власності па квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м; встановити факт родинних відносин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є рідним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2023 рокупозов задоволено частково.
Встановлено факт родинних відносин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є рідним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
       
       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
       05.08.2023 рокувід адвоката Старовойтової Ольги Едуардівни в інтересах  ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалення в цієї частині нового рішення про задоволення позовних вимог.
       В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що позивач, як володілець майна, був впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. 
       З посиланням на норми права та судову практику обґрунтовується застосування ст. 344 ЦК України до вказаних правовідносин. 

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Від представника Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, з посиланням на норми законодавства та судову практику, ставиться питання про залишення апеляційної скарги без задоволення.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Адвокат Старовойтова О.Е. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала.
Представник Дніпровської міської ради Пренко А.В. проти апеляційної скарги заперечувала.
Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.82, 83), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
       Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14).
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 71 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №573 22 січня 2010 року (а.с. 13). 
Відповідно до довідки КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР №4892 від 13.05.2020 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризації справі за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 20).
Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Нестеренко І.В. було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії від 31 липня 2020 року, у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 
Як вбачається до рішення Дніпровської міської ради від 25 квітня 2018 року №48/31 вирішено передати з балансу комунальних підприємств житлових будинків та нежитлові допоміжні приміщення на баланс комунального підприємства «Жилсервіс -2» згідно з переліком (додатки 1, 2). Так, квартира яка є предметом спору у даній справі, також, згідно переліку житлових будинків, що передаються з балансу комунальних підприємств, була передана на баланс КП «Жилсервіс-2» ДМР (а.с. 59-113). 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Факт родинних відносин між фізичними особами суд встановлює у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації.
Вказаний в заяві факт позивачу необхідно встановити для усунення будь-яких протиріч, що можуть виникнути в процесі оформлення права власності на вказану житлову квартиру. 
В судовому засіданні свідками  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6  було надано пояснення. Так, ОСОБА_5 вказує, що вона є сусідкою позивача, проживає у квартирі АДРЕСА_5 , з 2012 року. Вказала, що позивач зробив ремонт, що ця спірна квартира його матері. З 2013 року в квартирі проживає, також дружина позивача. ОСОБА_6 є сусідом позивача, який проживає в квартирі АДРЕСА_6 . Пояснив, що родина позивача має 2 квартири в будинку, в квартирі АДРЕСА_7 знаходиться ОСОБА_7 .
За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту родинних відносин між особами, і факт родинних відносин, який просить встановити позивач, підтверджується показами свідків, наданими в судовому засіданні, згідно яких позивач дійсно є рідним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд приходить до висновку, що вимога позивача про встановлення факту родинних відносин є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивач в позовній заяві стверджує, що починаючи з 08 лютого 2000 року (позивач зареєстрований в цій квартирі) він відкрито володіє квартирою АДРЕСА_1 , сплачує комунальні послуги за вказаною адресою, проводить поточні ремонти, що підтверджується доказами, які надані позивачем до матеріалів справи (расходні накладані, квитанції, Договір на постачання газу, фіскальні чеки, тощо). Крім того, в даному будинку зареєстровано відповідача. Свідки по справі пояснили, що в спірній квартирі фактично проживає і дружина позивача. 
Відповідно до довідки 14/5-4080 від 04.05.2020 року в квартирі АДРЕСА_3 на день смерті ОСОБА_3 зареєстровані були ОСОБА_1 1958 р.н., ОСОБА_8 , 1967 р.н., ОСОБА_9 , 1986 р.н. та ОСОБА_2 , 1967 р.н. (а.с. 206), які не залучені до розгляду в справі. При цьому, на даний час житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , на балансі КП «Жилсервіс-2». 
Оцінюючи встановлені у справі обставини, підтвердженими наявними у справі доказами, суд першої інстанції вважав доведеним, що позивачу було відомо, про власника спірного будинку, а отже у даному конкретному випадку відсутні необхідні умови для виникнення права власності за набувальною давністю.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке. 
Частиною першою статті 344 ЦК встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) вказала на наступні обставини:
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме:
-наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;
-законність об`єкта володіння;
-добросовісність заволодіння чужим майном;
-відкритість володіння;
-безперервність володіння;
-сплив установлених строків володіння;
-відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.
Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.
Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
З цих роз`яснень можливо прийти до висновку що основник критерієм для встановлення права власності за набувальною давністю требо, щоб особа добросовісно заволоділа чужим майном. 
У справі, що переглядається апеляційним судом встановлено, що позивач користується чужим майном, бо зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 на день смерті ОСОБА_3 . 
А це різні юридичні значення.
При таких обставинах суд першої інстанції прийшов до цілком логічного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю за позивачем. 
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

       При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

       Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
       Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

        Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Старовойтової Ольги Едуардівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2023 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 20.09.2023 року.

       Судді: