УХВАЛА

12 липня 2023 року 
м. Київ

справа №420/23671/21
адміністративне провадження №К/990/1817/23, № К/990/34621/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Данилевич Н.А., Уханенка С.А., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження як суд касаційної інстанції без повідомлення сторін клопотання адвоката Хавіна Валентина Олеговича, представника ОСОБА_1 , про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 420/23671/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
Ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів: Радишевської О.Р., Уханенка С.А., від 09 січня 2023 року  відкрито касаційне провадження за скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів: Радишевської О.Р., Уханенка С.А., від 23 січня 2023 року  відкрито касаційне провадження за скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року.
На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року № 1088/0/78-23 за допомогою автоматизованої системи документообігу суду для розгляду цієї справи здійснено заміну судді Радишевської О.Р. на суддю Данилевич Н.А.
Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотань Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури про участь у судовому засіданні; відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про витребування доказів; справу призначено до розгляду  у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 12 липня 2023 року.
29 травня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про передачу справи                                           № 420/23671/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
Клопотання обґрунтовано тим, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
На обґрунтування вказаного позивач зазначає, що справа № 420/23671/21 містить як кількісні, так і якісні критерії, що визначають наявність виключної правової проблеми, яка полягає у з`ясуванні питання про те, чи повинні суди при вирішенні спорів за позовами звільнених працівників органів прокуратури до Офісу Генерального прокурора та прокуратур обласного рівня про визнання протиправними та скасування рішень про неуспішне проходження прокурорами атестації, скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі, за наявності рішень 1-4 кадрових комісій, ухвалених у листопаді 2020 року, якими цим прокурорам були призначені нові дати проходження II етапу атестації, а саме іспиту на загальні здібності, виходити за межі позовних вимог позивачів та надавати правову оцінку законності прийняття 1-4 кадровими комісіями актів, які не були предметом оскарження в судах першої та апеляційної інстанцій, та у зв`язку із цим чи має право суд касаційної інстанції під час розгляду даної категорії спорів встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Позивач вказує, що висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 600/6322/21, на який будуть посилатися відповідачі у касаційних скаргах, суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19, висновкам Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 06 листопада 2019 року у справах № 464/4574/15-ц, №756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 01 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц та висновкам Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постановах від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а, від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15.
На думку представника позивача, така суперечність між висновками суду касаційної інстанції (в одному випадку суд касаційної інстанції виходить за межі позовних вимог задля забезпечення ефективного захисту прав позивача, в іншому випадку, як у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 600/6322/21, такий підхід руйнує і повноту і ефективність такого захисту, де позивач стає фактично беззахисним і неспроможним захищатися від суттєвих порушень закону з боку суб`єктів владних повноважень) породжує наявність глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому.
Колегія суддів Верховного Суду, дослідивши доводи заявленого клопотання про передачу справи № 240/36090/21 на розгляд до Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної проблеми у формуванні єдиної правозастосовної практики в подібних судових спорах, зазначає наступне.
Відповідно до частини п`ятої статті 346 КАС України суд який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, визначена частиною п`ятою   статті 346 КАС України, передбачає наявність у справі виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в судовому рішенні від 26 березня 2019 року у справі 804/15369/13-а, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати декілька з наведених ознак:
справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;
встановлена необхідність відступити від викладеного в постанові Верховного Суду України правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист;
існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, а саме значний перелік подібних справ (зокрема, між тими ж сторонами або з однакового предмета спору), які перебувають на розгляді в судах;
існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, зокрема:
немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;
невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права;
встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому;
наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах.
Згідно зі частиною першою статті 347 КАС України   питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судом касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 КАС України є Верховний Суд, у складі якого за змістом статей 36,   37 Закон № 1402-VIII діє, зокрема, Касаційний адміністративний суд. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Отже, до повноважень Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань про правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення при вирішенні юридичних спорів в адміністративних справах чи проблем щодо забезпечення захисту прав, свобод або інтересів. Реалізація таких повноважень пов`язана з наявністю правових проблем.
Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду уважає, що наведене у клопотанні обґрунтування наявності виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, не створює підстави для передачі на розгляд Великій Палаті Верховного Суду цієї справи.
З урахуванням зазначеного, клопотання представника позивача про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями   343,   344,   346,   347,   359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання адвоката Хавіна Валентина Олеговича, представника ОСОБА_1 , про передачу справи № 420/23671/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.
Головуючий:                                                                                О. В. Кашпур          
Судді:                                                                                           Н.А. Данилевич
                                                                                          С.А.Уханенко