Постанова
Іменем України                                  
 
27 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 757/68030/17
провадження № 61-10023св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач),                Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
 
позивач - публічне акціонерне товариство «Енергобанк», 
відповідачі:  ОСОБА_1 , Київська міська рада (Київської міської державної адміністрації) в особі Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., та за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Павлишина Андрія Петровича на постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,
 
ВСТАНОВИВ: 
Описова частина
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У листопаді 2017 року публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві), яке ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 липня 2018 року замінено як неналежного відповідача на Київську міську раду (Київську міську державну адміністрацію) в особі Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просило суд:
 - визнати правовідношення між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 , що виникло з договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612, припиненим з 03 лютого 2015 року;
 - визнати припиненою з 03 лютого 2015 року іпотеку, що виникла з нотаріально посвідченого договору іпотеки від 26 листопада 2014 року із змінами, внесеними договором про внесення змін від 26 грудня 2014 року до договору іпотеки;
 - зобов`язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти обтяження, накладені 26 листопада 2014 року записами № 10736948 та № 10736772 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та внести записи про припинення іпотеки на нерухоме майно.
Позовна заява ПАТ «Енергобанк» мотивована тим, що між ним та ОСОБА_1 укладено ряд договорів про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків, а саме: 28 липня 2014 року - договір № ДФ-113062-2612, 22 серпня 2014 року - договір № ДФ-114252-2612, 28 липня 2014 року - договір № ДФ-113108-2612, 28 липня 2014 року - договір № ДФ-113109-2612 та 25 листопада 2014 року - договір № ДФ-119226-2612.
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами 26 листопада 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 2314. Предметом іпотеки за вказаним договором є квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
06 грудня 2014 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 2647, відповідно до якого основним зобов`язанням визначено лише договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612.
При цьому ПАТ «Енергобанк» повністю виконано свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за договором від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612, а саме 03 лютого 2015 року ПАТ «Енергобанк» перерахувало всю суму депозитного вкладу на поточний рахунок ОСОБА_1 з призначенням платежу «повернення депозиту угода № ДФ-119226-2612».
Отже, зобов`язання за договором іпотеки також припинились 03 лютого 2015 року, однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про іпотеку.
 
Справа судами переглядалась неодноразово.
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року позов ПАТ «Енергобанк» задоволено частково.
Визнано правовідношення між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 , що виникли з договору № ДФ-119226-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 25 листопада 2014 року припиненими з 03 лютого 2015 року.
Визнано іпотеку, що виникла з договору іпотеки від 26 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В., зареєстрованого в реєстрі за № 2314, із змінами, внесеними договором про внесення змін від 26 грудня 2104 року до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В., зареєстрованого в реєстрі за № 2647, припиненою з 03 лютого 2015 року.
Судове рішення є підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іпотеки, внесеної записами № 10736948 та № 10736772 від 26 листопада 2014 року.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В іншій частині позову відмовлено.
 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки 03 лютого 2015 року ПАТ «Енергобанк» належним чином виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 щодо повернення депозиту у формі перерахування суми вкладу на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 , то правовідношення між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 , що виникли на підставі договору про строковий банківський вклад від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612, договору іпотеки від 26 листопада 2014 року, та договору про внесення змін до договору іпотеки від 26 грудня 2014 року, припинились. 
Оскільки право застави ОСОБА_1 на нерухоме майно відповідно до договору іпотеки, із змінами, внесеними згідно з договором про внесення змін до договору іпотеки, припинено, то судове рішення є підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іпотеки, внесеної записами від 26 листопада 2014 року № 10736948 та № 10736772.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Енергобанк» скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Енергобанк», апеляційний суд виходив з того, що відповідач заперечувала проти надання згоди позивачеві для перерахування коштів на рахунок у банку позивача, який згідно з умовами договору був відкритий для обліку нарахованих відсотків, з якого відповідач не мала можливості зняти депозитні кошти та розпорядитись ними. 
Позивач не надав доказів, які свідчать про досягнення сторонами домовленості щодо порядку виконання договірних зобов`язань банку про повернення вкладу ОСОБА_1 шляхом переказу їх з депозитного рахунку на поточний рахунок у цьому ж банку.
Крім того, суд врахував, що відповідач набула право власності на предмет іпотеки відповідно до іпотечного застереження у позасудовому порядку, що встановлено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року у справі № 757/3057/17-ц за позовом ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Міністерство юстиції України, про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності щодо спірних іпотечних квартир, за результатом розгляду якого у задоволенні позову було відмовлено.
Реєстрація права власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки вчинена державним реєстратором (нотаріусом) саме на підставі документів, що підтверджують порушення зобов`язань за договором іпотекодателем, що також спростовує наведені позивачем у позові обставини про належне виконання банком основного зобов`язання.
Оскільки позивач не надав достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин про припинення основного зобов`язання станом на 03 лютого 2015 року саме внаслідок його належного виконання, то суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання припиненими правовідношення між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 , що виникли на підставі договору від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612, та укладеного в його забезпечення договору іпотеки від 26 листопада 2014 року (зі змінами від 26 грудня 2014 року), саме внаслідок належного виконання зобов`язань сторонами.
Залишаючи рішення суду без змін в частині вимог про зобов`язання зняти накладені 26 листопада 2014 року записами № 10736948 та № 10736772 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження та внести записи про припинення іпотеки на нерухоме майно, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іпотеки, внесеної записами від 26 листопада 2014 року № 10736948 та № 10736772, є судове рішення про набуття, припинення чи зміну відповідного права.
 
Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції, виходив із того, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог статті 55 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) необґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у залучені його до участі у справі, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 09 грудня 2019 року, укладеного між ПАТ «Енергобанк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк», та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 2494, ОСОБА_2 придбав майнові права на спірне нерухоме майно, зокрема на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Тобто ОСОБА_2 має майнові права на спірні квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , які є предметом договору іпотеки від 26 листопада 2014 року, та які забезпечували виконання зобов`язань за договором банківського вкладу. Саме припинення іпотеки та зняття обтяжень з іпотечного майна є одним із складових предмета розгляду цієї справи. Отже рішення у цій справі може вплинути на права та інтереси ОСОБА_2 , як на власника майнових прав іпотечного майна.
ОСОБА_2 як сингулярний правонаступник ПАТ «Енергобанк» в процесі розгляду справи мав права та обов`язки, передбачені статтею 43 ЦПК України.
Таке залучення не є залученням на стадії апеляційного перегляду нового учасника процесу, процесуальних повноважень на що суд апеляційної інстанції не мав.
Отже, апеляційний суд розглянув справу з порушенням процесуальних прав ОСОБА_2 як сингулярного правонаступника ПАТ «Енергобанк».
 
На виконання постанови Верховного Суду від 08 грудня 2021 року ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року частково задоволено клопотання ОСОБА_2 , подане представником Павлишиним А. І. , про заміну сторони позивача правонаступником. Залучено до участі у розгляді справи ОСОБА_2 в якості третьої особи без самостійних вимог.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року в частині задоволення позовних ПАТ «Енергобанк» скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
У решті рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року залишено без змін.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які свідчать про досягнення сторонами домовленості щодо порядку виконання договірних зобов`язань банку про повернення вкладу ОСОБА_1 шляхом переказу їх з депозитного рахунку на поточний рахунок у цьому ж банку. 
Отже, основне зобов`язання щодо повернення коштів вкладнику не може бути припиненим лише шляхом перерахування цих коштів на інший рахунок у цьому ж банку без згоди вкладника, який свої заперечення обґрунтовував відсутністю реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.
Тому висновок суду першої інстанції про належне виконання ПАТ «Енергобанк» своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 щодо повернення депозиту у формі перерахування суми вкладу на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 є помилковим.
Крім того, відповідач набула право власності на предмет іпотеки відповідно до іпотечного застереження у позасудовому порядку, що встановлено рішенням Печерського районного суду міста Київ від 19 червня 2017 року у справі № 757/3057/17-ц за позовом ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство юстиції України, про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності щодо спірних іпотечних квартир. Вказаним рішенням у задоволенні позову було відмовлено.
ПАТ «Енергобанк» зверталось до адміністративного суду з позовом до державного реєстратора про скасування рішень про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , однак відповідний позов було залишено без розгляду.
Отже, як слідує із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 , як іпотекодержатель, набула права власності на предмет іпотеки, що є самостійною підставою для припинення іпотеки відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».
Реєстрація права власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки вчинена державним реєстратором (нотаріусом) саме на підставі документів, що підтверджують порушення зобов`язань за договором іпотекодателем, що також спростовує наведені позивачем у позові обставини про належне виконання банком основного зобов`язання.
Таким чином, позивач не надав суду достатніх, належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин про припинення основного зобов`язання станом на 03 лютого 2015 року саме внаслідок його належного виконання, тому відсутні підстави для визнання припиненим правовідношення між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 , що виникли на підставі договору від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612, та укладеного у його забезпечення договору іпотеки від 26 листопада 2014 року (зі змінами від 26 грудня 2014 року) саме внаслідок належного виконання зобов`язань сторонами.
Апеляційний суд зазначив, що, відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про зобов`язання зняти накладені 26 листопада 2014 року записами № 10736948 та № 10736772 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження та внести записи про припинення іпотеки на нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іпотеки, внесеної записами № 10736948 та №10736772 від 26 листопада 2014 року є судове рішення про набуття, припинення чи зміну відповідного права.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів
 
У липні 2022 року ПАТ «Енергобанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга ПАТ «Енергобанк» мотивована тим, що суд апеляційної інстанції під час розгляду справи помилково зазначив, що рахунок                         №  НОМЕР_1 , на який перераховано 03 лютого 2015 року грошові кошти, відкритий ПАТ «Енергобанк» на ім`я ОСОБА_1 для нарахування відсотків за договором від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612, оскільки це поточний рахунок ОСОБА_1 відкритий ПАТ «Енергобанк» з призначенням «повернення депозиту, угода № ДФ-119226-2612», а для обліку відсотків було відкрито рахунок № НОМЕР_2 .
Тобто, для обліку відсотків було відкрито рахунок № НОМЕР_2 , а грошові кошти перераховані 03 лютого 2015 року на інший, поточний рахунок ОСОБА_1 відкритий в ПАТ «Енергобанк», № НОМЕР_1 .
Також, суд апеляційної інстанцій невірно трактував заяву ОСОБА_1 від 02 травня 2015 року про дострокове розірвання депозитних вкладів та договір від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612, оскільки ні зазначені документи, ні інші наявні в матеріалах справи докази не містять підтвердження того, що ОСОБА_1 заперечувала проти встановленого в договорі від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612 способу повернення коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок.
Крім того, суд апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи, посилаючись на рішення у справах № 757/3057/17-ц та № 826/4988/16, не звернув увагу на те, що у зазначених справах не досліджувалося питання виконання чи                        невиконання договору вкладу від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612 та договору іпотеки від 26 листопада 2014 року № 2314( зі змінами від 06 грудня 2014 року № 2647), який забезпечує основне зобов`язання, правовідносини за яким є предметом цієї справи.
 
Підставами касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
 - відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини першої статті 599 ЦК України, частини першої статті 1058 ЦК України, частини першої, другої статті 1060 ЦК України та частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» за обставинами, коли вкладник не звертався за отримання грошових коштів, відсутні перешкоди в отриманні вкладником грошових коштів;
 - суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу;
 - суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
У липні 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Павлишин А. П. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Павлишина А. П. мотивована тим, що на виконання постанови Верховного Суду від 08 грудня 2021 року суд апеляційної інстанції не повною мірою врахував зазначену постанову Верховного Суду та залучив ОСОБА_2 не в якості сингулярного правонаступника позивача ПАТ «Енергобанк», а в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, чим порушив його процесуальні права, а також і права інших учасників справи.
Також, суд апеляційної інстанції не врахував того, що ПАТ «Енергобанк» перерахувало кошти саме на поточний рахунок ОСОБА_1                                           №  НОМЕР_1 , за яким відсутні обмеження проведення платежів чи переказів коштів, а не на рахунок для обліку відсотків № НОМЕР_2, що має безпосереднє значення для правильного вирішення справи.
 
Підставами касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
 - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20);
 - суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу;
 - суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги
 
У грудні 2022 року Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив суд залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін як таку, що ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Рух касаційних скарг у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року касаційну скаргу ПАТ «Енергобанк» на постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
У жовтні 2022 року заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Енергобанк» на постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Павлишина А. П. на постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
У жовтні 2022 року заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Павлишина А. П. на постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
У листопаді 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 було укладено ряд договорів про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків, а саме: від 28 липня 2014 року № ДФ-113062-2612, від 22 серпня 2014 року                         № ДФ-114252-2612, від 28 липня 2014 року № ДФ-113108-2612, від 28 липня 2014 року № ДФ-113109-2612 та від 25 листопада 2014 року                                            № ДФ-119226-2612.
 
Відповідно до пункту 1.2 договору від 25 листопада 2014 року                                            № ДФ-119226-2612, банк зберігає вклад на вкладному рахунку клієнта №  НОМЕР_3 , відкритому в ПАТ «Енергобанк», та нараховує відсотки за користування вкладом, виходячи з тривалості року 365 (366) календарних днів, за фактичну кількість календарних днів розміщення вкладу на вкладному рахунку клієнта, починаючи від дня, наступного за датою розміщення суми вкладу, до дня, який передує його фактичному поверненню.
Окремо, для обліку нарахованих відсотків банк відкриває клієнту рахунок №  НОМЕР_4 , згідно із пунктом 1.3 цього договору.
 
Згідно з пунктом 1.5 договору від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612 нараховані відсотки сплачуються клієнту банком щомісячно та по закінченні терміну дії вкладу, або в день дострокового повернення вкладу згідно умов розділу 3 цього договору шляхом виплати готівкою через касу банку або шляхом безготівкового перерахування на рахунок клієнта, в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, за який здійснювалося нарахування відсотків.
 
Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 договору від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612 банк має право, якщо закінчення терміну дії вкладу припадає на небанківський день, повернути суму вкладу та нараховані відсотки готівкою через касу банку або безготівковим шляхом на будь-який рахунок клієнта у банківський день, наступний за таким небанківським днем.
 
На забезпечення виконання зобов`язань за зазначеними вище договорами 26 листопада 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 2314. 
 
Предметом іпотеки за вказаним договором є квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
 
26 грудня 2014 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 2647, згідно з умовами якого змінено основне зобов`язання, виконання якого забезпечується іпотекою, а саме, таким основним зобов`язанням було визначено лише договір від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612.
 
На підставі договору іпотеки від 26 листопада 2014 року (зі змінами до нього від 26 грудня 2014 року) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи № 10736772 та № 10736948 про державну реєстрацію іпотеки.
 
03 лютого 2015 року ПАТ «Енергобанк» вчинив дії на повернення грошових коштів ОСОБА_1 за договором від 25 листопада 2014 року                              № ДФ-119226-2612 шляхом їх переказу з депозитного рахунку № НОМЕР_3 на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який відповідно до пункту 1.3 договору був відкритий для обліку нарахованих відсотків, з новим призначенням платежу «повернення депозиту, угода                      ДФ-119226-2612».
 
ОСОБА_1 набула право власності на предмет іпотеки відповідно до іпотечного застереження у позасудовому порядку, що встановлено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року у справі № 757/3057/17-ц за позовом ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк»   до ОСОБА_1 , третя особа - Міністерство юстиції України,                                          про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності щодо спірних іпотечних квартир. 
Зазначеним рішенням у задоволенні позову ПАТ «Енергобанк» відмовлено.
 
Набуття права власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року та постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року, у справі № 826/4988/16 позов ПАТ «Енергобанк» до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у м. Києві Дахна Артема Миколайовича, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бучинського Дениса Дмитровича, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, залишено без розгляду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
 
Згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.
 
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
 
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).
 
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
 
Статтею 1061 ЦК України передбачено, що Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
 
Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
 
Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. 
Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.
У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.
 
Судом апеляційної інстанції обґрунтовано встановлено, не спростовано матеріалами справи та сторонами те, що відповідно до пункту 1.2 договору від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612, Банк зберігає вклад на вкладному рахунку клієнта № НОМЕР_3 , відкритому в ПАТ «Енергобанк» м. Київ, МФО 300272, та нараховує відсотки за користування вкладом, виходячи з тривалості року 365 (366) календарних днів, за фактичну кількість календарних днів розміщення вкладу на вкладному рахунку клієнта, починаючи від дня, наступного за датою розміщення суми вкладу, до дня, який передує його фактичному поверненню.
 
Окремо, для обліку нарахованих відсотків банк відкриває клієнту рахунок №  НОМЕР_4 згідно із пунктом 1.3 цього договору.
 
Як обумовлено сторонами у пункті 1.5 договору від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612, нараховані відсотки сплачуються клієнту банком щомісячно та по закінченні терміну дії вкладу, або в день дострокового повернення вкладу згідно умов розділу 3 цього договору шляхом виплати готівкою через касу банку або шляхом безготівкового перерахування на рахунок клієнта, в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, за який здійснювалося нарахування відсотків.
 
Отже, сторонами обумовлено окремий порядок повернення вкладу та відсотків за ним, а саме: у готівковій формі через касу банку або шляхом безготівкового перерахування вкладу на рахунок клієнта (пункт 1.5) та на спеціальний рахунок для обліку відсотків (пункт 1.3).
 
03 лютого 2015 року ПАТ «Енергобанк» вчинив дії на повернення грошових коштів ОСОБА_1 за договором від 25 листопада 2014 року                                № ДФ-119226-2612 шляхом їх переказу з депозитного рахунку № НОМЕР_3 на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який відповідно до пункту 1.3 договору був відкритий для обліку нарахованих відсотків, з новим призначенням платежу «повернення депозиту, угода                     ДФ-119226-2612». 
 
ПАТ «Енергобанк» вважав зазначений спосіб виконання зобов`язання належним з огляду на умови статті 1058 ЦК України та пункту 1.5, підпункту 2.3.1 пункту 2.3 договору від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612.
 
Однак, ОСОБА_1 заперечувала проти надання згоди ПАТ «Енергобанк» для перерахування коштів на рахунок у банку позивача, який згідно з умовами договору був відкритий для обліку нарахованих відсотків, з якого ОСОБА_1 не мала можливості зняти депозитні кошти та розпорядитися ними.
 
Крім того, ПАТ «Енергобанк» не надав суду належних та допустимих доказів, які свідчать про досягнення сторонами домовленості щодо порядку виконання договірних зобов`язань банку про повернення вкладу  ОСОБА_1 шляхом переказу їх з депозитного рахунку на поточний рахунок у цьому ж банку.
 
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) висловила правову позицію про те, що банківський вклад є повернутим у день його фактичного повернення, а не в день формального перерахування на рахунок вкладника, з якого кошти неможливо отримати.
 
Крім того, такої ж правової позиції дотримувався і Верховний Суд України. Зокрема, у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-140цс13 зазначено, що згідно зі статтями 526, 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов`язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.
 
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року у справі № 6-67цс13, від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, від 28 січня 2015 року у справі № 6-247цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-544цс16.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) підтвердила відсутність підстав для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-2861цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16, а саме висновків про те, що закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.
 
Отже, основне зобов`язання щодо повернення коштів вкладнику не може бути припиненим лише шляхом перерахування цих коштів на інший рахунок у цьому ж банку без згоди вкладника, який свої заперечення обґрунтовував відсутністю реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.
 
Таким чином, не можна вважати, що ПАТ «Енергобанк» виконав своє зобов`язання перед ОСОБА_1 за договором від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612.
 
Крім того, ОСОБА_1 набула право власності на предмет іпотеки відповідно до іпотечного застереження у позасудовому порядку, що встановлено рішенням Печерського районного суду міста Київ від 19 червня 2017 року у справі № 757/3057/17-ц.
 
Набуття права власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
 
Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
 
Згідно з частиною третьою статті 10 цього Закону державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій.
 
Зокрема, відповідно до пункту 61 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
 
Таким чином, обставини щодо невиконання зобов`язань іпотекодавцем перед іпотекодержателем були предметом перевірки державним реєстратором (нотаріусом) при вчиненні державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за відповідачем.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.
 
ПАТ «Енергобанк» зверталося до адміністративного суду з позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у м. Києві Дахна Артема Миколайовича, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бучинського Дениса Дмитровича, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , зобов`язання вчинити дії.
 
Однак, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року та постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року, у справі № 826/4988/16 позов ПАТ «Енергобанк» залишено без розгляду.
 
Таким чином, ОСОБА_1 , як іпотекодержатель, набула права власності на предмет іпотеки, що є самостійною підставою для припинення іпотеки відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».
 
Реєстрація права власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки вчинена державним реєстратором (нотаріусом) саме на підставі документів, що підтверджують порушення зобов`язань за договором іпотекодателем, що також спростовує наведені ПАТ «Енергобанк» у позові обставини про належне виконання банком основного зобов`язання.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відсутні підстави для визнання припиненим правовідношення між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 , що виникли на підставі договору від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612, та укладеного у його забезпечення договору іпотеки від 26 листопада 2014 року (зі змінами від 26 грудня 2014 року) саме внаслідок належного виконання зобов`язань сторонами.
 
Колегія суддів Верховного Суду не приймає доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Павлишина А. П. про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки Київський апеляційний суд залучив ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи, без самостійних вимог, а не замінив позивача ПАТ «Енергобанк» на нього як сингулярного правонаступника ПАТ «Енергобанк», тому справу розглянуто з неналежним складом учасників справи, з огляду на таке.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року клопотання ОСОБА_2 , подане представником Павлишиним А. І. , про заміну сторони позивача правонаступником задоволено частково. Залучено до участі у розгляді справи ОСОБА_2 в якості третьої особи, без самостійних вимог.
 
Зазначена ухвала мотивована тим, що предметом спору даної справи є припинення правовідношень між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 , що виникло з договору про строковий банківський вклад, та визнання припиненою іпотеки, що виникла з нотаріально посвідченого договору іпотеки від 26 листопада 2014 року із змінами, внесеними договором про внесення змін від 26 грудня 2014 року до договору іпотеки. Предметом іпотеки є квартири АДРЕСА_4 .
Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 09 грудня 2019 року, укладеного між ПАТ «Енергобанк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк», та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В., зареєстрованого в реєстрі за № 2494, ОСОБА_2 придбав майнові права на спірне нерухоме майно, а саме на квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 .
Таким чином, ОСОБА_2 має майнові права на спірні квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , які є предметом договору іпотеки від 26 листопада 2014 року, та які забезпечували виконання зобов`язань за договором банківського вкладу. Саме припинення іпотеки та зняття обтяжень з іпотечного майна є одним із складових предмета розгляду цієї справи. Отже рішення у цій справі може вплинути на права та інтереси ОСОБА_2 , як на власника майнових прав іпотечного майна.
Разом з тим, апеляційний суд, враховуючи зазначені вище обставини справи, доходить висновку про часткове задоволення клопотання ОСОБА_2 , оскільки матеріалами справи підтверджено лише те, що він є власником майнових прав іпотечного майна, проте матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 яким-небудь чином замінив ПАТ «Енергобанк» у правовідносинах щодо банківського вкладу, як і не містять того, що банк відмовився від розгляду вказаних вимог щодо визнання правовідношення між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 , що виникло з договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 25 листопада 2014 року № ДФ-119226-2612, припиненим з 03 лютого 2015 року.
 
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне подане клопотання задовольнити частково та залучити до участі у розгляді справи як третю особу  ОСОБА_2 в частині позовних вимог, що стосуються іпотечного нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_4 .
 
Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ПАТ «Енергобанк» відступило ОСОБА_2 право вимоги за договором іпотеки від 26 листопада 2014 року, зі змінами внесеними договором від 26 грудня 2014 року до договору іпотеки, предметом якого є квартири АДРЕСА_4 .
 
Інші доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження                                   № 14-446цс18)).
 
Висновок за результатами розгляду касаційних скарг 
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.
 
Оскільки касаційні скарги залишаються без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергобанк» залишити без задоволення.
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Павлишина Андрія Петровича залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді: | О. В. Білоконь      Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць      Р. А. Лідовець