Номер провадження: 22-ц/813/1454/23 
Справа № 495/10987/17
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2021 року по справі за позовом Білгород-Дністровської окружної прокуратури до Кароліно-Бугазької сільської ради,  ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, –

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2017 року Перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом в якому просив суд: визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею для індивідуального дачного будівництва», визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно щодо земельної ділянки. Позивач вважав, що відповідачем ОСОБА_1 право власності на спірну земельну ділянку набуто з порушенням вимог діючого законодавства, а саме земельну ділянку у порушення статей 79-1, 118 Земельного кодексу України передано без розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність та відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва здійснено в порушення положень Генерального плану смт. Затока та за відсутності детального плану території, у зв`язку з цим рішення Затоківської селищної ради підлягає визнанню судом незаконним, а свідоцтво про право власності недійсним (т.1, а.с.2-12).
03 червня 2021 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у задоволенні позовної заяви Білгород-Дністровської окружної прокуратури до Кароліно-Бугазької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради відмовлено (т. 2, а.с.190-200).
30 червня 2021 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури направив засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2021 року. Апелянт наголошує на тому, що підставою позову є те, що вид використання спірної земельної ділянки визначено для будівництва та експлуатації закладу відпочинку – готельного комплексу, а отже, як вважає апелянт, після її поділу Затоківська селищна рада мала розпорядитись нею відповідно до цього ж виду використання, а не передавати спірну земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва. Апелянт звертає увагу на те, що оскільки в даному випадку мало місце відведення земельної ділянки іншого виду цільового призначення, то мав розроблятися проект відведення земельної ділянки. На думку апелянта дані відомості були проігноровані судом першої інстанції, як і положення про те, що рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки не приймалося. Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність порушень Генерального плану смт Затока при формуванні спірної земельної ділянки та наданні її у власність для індивідуального дачного будівництва, адже, як зазначає апелянт, спірна земля, відповідно до Генерального плану є землею рекреаційного призначення, вид використання – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. Тому, апелянт просить суд скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю, стягнути з відповідачів на користь Одеської обласної прокуратури судовий збір за звернення до суду з позовом та подачу апеляційної скарги (т.2, а.с.202-212).
23.09.2022 від представника ОСОБА_3 – ОСОБА_5 надійшли пояснення по справі, в якій представник посилався на висновки Великої палати Верховного Суду в постанові від 01.06.2021 в справі № 925/929/19 та зазначив, що зміна виду використання земельної ділянки не призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та відбувається у межах однієї категорії земель (т. 3, а.с. 1-2).
Відзив на апеляційну скаргу не надходив до апеляційного суду.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
В судовому засіданні представник апелянта – ОСОБА_6 просив задовольнити апеляційну скаргу.
Інші учасники провадження до суду не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Приймаючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація спірної земельної ділянки проведена державним кадастровим реєстратором на підставі прийнятого ним самостійного рішення, відповідно до поданих останньому документів. Відповідач Затоківська селищна рада, як і інші сторони спору не приймали участь у відповідній державній реєстрації та відповідно не приймали жодних рішень. Державна реєстрація спірної земельної ділянки, в тому числі визначення державним органом її цільового призначення здійснена до ухвалення Затоківською селищною радою оскаржуваного рішення про передачу земельної ділянки у власність. Офіційні відомості про земельну ділянку, які внесенні до Державного земельного кадастру не потребують додаткової перевірки та є обов`язковими для використання їх у земельних відносинах будь-якиим особами, в тому числі органами місцевого самоврядування.
Спірна земельна ділянка була зареєстрована в державному земельному кадастрі із визначеним видом використання – для індивідуального дачного будівництва. Визначення виду використання спірної земельної ділянки – для індивідуального дачного будівництва та внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру є офіційними та обов`язковими для використання у відносинах, пов`язаних із відчуженням, передачею земельної ділянки.
Таким чином Затоківська селищна рада приймаючи рішення про передачу спірної земельної ділянки із визначеним кадастровим номером, цільовим призначенням земельної ділянки та видом її використання не порушила вимог законодавства в частині надання її у власність фізичній особі в межах безоплатної приватизації визначеної ст. 121 Земельного кодексу України.
Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (за виключенням земель сільськогосподарського призначення та земель оборони), здійснюється її власником або користувачем самостійно та не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).
Формування спірної земельної ділянки відбулось без зміни цільового призначення, а саме категорії Е07 - «Землі рекреаційного призначення», а лише зі зміною виду використання земельної ділянки в межах даної категорії. Тому, формування земельних ділянок, зокрема спірної земельної ділянки 0,0919 га (кадастровий номер 5110300000:02:012:0167) було цілком правомірно здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, в порядку ст.56 Закону України «Про землеустрій».
Враховуючи той факт, що формування спірної земельної ділянки (кадастровий номер 5110300000:02:012:0167) відбулося до 23.12.2014, тобто до 1 січня 2015 року, то до процесу формування та передачі вказаної спірної земельної ділянки, положення частин третьої та четвертої статті 24 цього Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не застосовуються. Таким чином розроблення детального плану на час винесення спірного рішення відносно передачі земельної ділянки у власність відповідача ОСОБА_1 не вимагалось діючим законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи 
12.10.2004 року між Департаментом державної автомобільної інспекції МВС України та Затоківською селищною радою було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,5244 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » строком на 25 років (т. 1, а.с. 16-16).
Відповідно до листа Іллічівської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області № 4282/1204 від 21.09.2016, адресованого керівнику Білгород-Дністровської місцевої прокуратури на запит податкової інспекції Департаментом державної автомобільної інспекції МВС України у листі від 23.06.2015 № 4/5-1947 було повідомлено, що земельна ділянка, площею 1,5244 га під розміщення готельного комплексу «Стріла» була передана власнику земельної ділянки Затоківській селищній раді згідно акту прийому-передачі від 20.11.2014 (т. 1, а.с. 13-15). В матеріалах справи міститься акт прийому-передачі від 20.11.2014, складений Департаментом державної автомобільної інспекції МВС України та Затоківською селищною радою, відповідно до якого орендар згідно рішення Затоківської селищної ради № 2189 від 22.09.2014 передає земельну ділянку (кадастрові номери: 5110300000:02:012:0017, 5110300000:02:012:0016, 5110300000:02:012:0015), загальною площею 1,5244 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а орендодавець приймає вказану земельну ділянку (т. 1, а.с. 15 оборот). 
На підставі технічної документації із землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 23.12.2014 проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер 5110300000:02:012:0167) за адресою: АДРЕСА_3 із земельної ділянки площею 1,5244 га, наданої раніше у користування Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України, що підтверджується листом т.в.о. Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 29/01-27 від 17.01.2018. В цьому листі вказано, що селищною радою детальний план території щодо земельних ділянок (новосформованих) не розроблявся та не затверджувався. Також додане викопіювання з Генерального плату смт Затока щодо цих земельних ділянок (т. 1, а.с. 139-140).
Рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2693 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер 5110300000:02:012:0167) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 » відповідачу ОСОБА_1 передано спірну земельну ділянку (т. 1, а.с. 19).
Державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32638018, щодо земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер 5110300000:02:012:0167) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.01.2015 за № 18831344 (т. 1, а.с. 20-25).
Нормативно-правове регулювання та оцінка апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
За ч. 3 цієї статті земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.
За ч. 3 цієї статті категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.
А за ч. 5 цієї статті класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру.
Відповідно до ст. 50 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.
За ст. 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЗК України землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Згідно з положеннями ч.6 ст.79-1Земельного кодексу України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Відповідно до чинної на момент виникнення спірних правовідносин Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, землі рекреаційного призначення віднесено до категорії «Е07».
Цільове призначення сформованих земельних ділянок (кадастрові номери: 5110300000:02:012:0017, 5110300000:02:012:0016, 5110300000:02:012:0015), що були об`єктом об`єднання та поділу на підставі технічної документації із землеустрою до 23.12.2014 та передавались Департаменту ДАІ МВС України- Е07 - «Землі рекреаційного призначення» (вид використання - розміщення готелю «Стрела»).
Цільове призначення спірної земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер 5110300000:02:012:0167), яка передана ОСОБА_1 і зареєстрована за нею на праві власності - Е07 - «Землі рекреаційного призначення» (вид використання - Е07-03 для індивідуального дачного будівництва). 
Вказані обставини не оспорювались в процесі розгляду справи.
Як було вище зазначено державну реєстрацію цієї земельної ділянки проведено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, що підтверджується листом т.в.о. Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 29/01-27 від 17.01.2018.
Тобто, формування земельної ділянки (кадастровий номер 5110300000:02:012:0167) та передача її для індивідуального дачного будівництва, відбулися без зміни цільового призначення, а саме категорії Е07 – «Землі рекреаційного призначення», а лише зі зміною виду її використання в межах цієї категорії та в порядку, визначеному чинним законодавством щодо її формування, що відповідно не потребувало проходження додаткових процедур, які застосовуються при зміні цільового призначення земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 червня 2021 року в справі № 925/929/19 висловилась, що зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).
Враховуючи вище наведене, оскільки зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо), доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що при вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин (постанова ВП ВС від 08.06.2021 року, справа № 662/397/15-ц).
Велика Палата Верховного Суду у справі № 359/3373/16-ц у постанові від 23.11.2021 вказувала, що в тому разі, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.
Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (висновки, які містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
Отже, вимоги про визнання незаконним рішення ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку не відповідають належному способу захисту.
Для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19).
Визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку (яке видане на підставі відповідного оспорюваного рішення про передачу у власність земельної ділянки) також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).
Вказана позиція висловлена в постанові КЦС ВС від 15.03.2023 в справі 495/1494/18 за позовом першого заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.
За обставинами даної справи, прокурор звернувся до суду з позовом з метою захисту порушених інтересів держави на особливо цінні землі через позбавлення територіальної громади права власності на них та з метою повернення права власності на ці землі територіальній громаді. Разом з тим, позовних вимог про повернення, витребування земельної ділянки позивач не заявляв.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи на теперішній час спірна земельна ділянка вибула з права власності ОСОБА_1 . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11.12.2017 земельна ділянка належить ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 20-25). Разом з тим, останній власник не був залучений до участі в справі як відповідач та позовні вимоги до нього не заявлялись. Вказані обставини є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Тому апеляційний суд вважає необхідним змінити оскаржуване рішення в частині мотивування.
Таким чином, враховуючи вище наведене, обставини даної справи, позиції судів вищої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та доповнює оскаржуване рішення в частині мотивування.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури – задовольнити частково.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2021 року – змінити в частині мотивування. В іншій частині рішення – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішень

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

                                                                               Р.Д. Громік

                                                                       М.М. Драгомерецький

Повний текс цієї постанови складений 13 липня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                А.І. Дришлюк