ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1247/23                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Виноградова Д.О.
                                                                                 Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 липня 2023 року                                                                                            м. Київ
    Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Аліменка В.О.
                                                                 Кузьмишиної О.М.
За участю секретаря                               Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» до Відділу державного нагляду(контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина»  (далі -  СТОВ «Батьківщина») звернувся до суду з позовом до Відділу державного нагляду(контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 354040 від 16.11.2022 Державної служби України з безпеки на транспорті відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області    про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено повністю. 
Не погодившись з рішенням суду, позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що під час проведення такої рейдової перевірки інспектором Управління не було дотримано вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а саме: не було поінформовано СТОВ «Батьківщина» про свої права та обов`язки; не вручено направлення на перевірку; не ознайомлено СТОВ «Батьківщина» з підставою проведення рейдової перевірки; не зроблено запис в журналі перевірок СТОВ «Батьківщина»; не проведено позаплановий захід в присутності керівника СТОВ «Батьківщина» чи іншої уповноваженої ним особи. Також, апелянт вказує, що послуги з перевезення вантажу СТОВ «Батьківщиною» не надавались, а здійснювалась доставка в пункт призначення згідно з умовами договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, що виключає СТОВ «Батьківщина» з числа «перевізників».
В апеляційній скарзі представник Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» - Карпенко Віктор Константинович просить провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від    22 червня 2023 року клопотання представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» - Карпенка Віктора Константиновича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 вересня 2022 року, на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 27.09.2022, направлення на рейдову перевірку від 27.09.2022 № 2010/к/2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області проведено перевірку додержання СТОВ «Батьківщина» вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ д.н.з. НОМЕР_1 , за результатами якої був складений Акт № 346571 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким зафіксовано порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме,    у    водія транспортного засобу відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу. Водій транспортного засобу був ознайомлений з вказаним актом під підпис.
Листом № 35508/819.3/24-22 від 18.10.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Чернігівській області  Державної служби України з безпеки на транспорті було повідомлено СТОВ «Батьківщина» про розгляд 16.11.2022 справи про порушення ним законодавства про автомобільний транспорт.
Начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті 16 листопада 2022 року за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт прийнято постанову про застосування до СТОВ «Батьківщина» адміністративно-господарського штрафу №    354040, якою стягнуто з позивача штраф у сумі 17000,00 грн.
Не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 2 зазначеного Закону передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Завданнями законодавства з питань перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом є: визначення основних правових та організаційних основ державного регулювання у сфері перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; установлення вимог до перевізників, водіїв та транспортних засобів щодо забезпечення безпеки перевезень та екологічної безпеки; визначення системи державного контролю, прав, обов`язків та відповідальності державних органів виконавчої влади та перевізників за порушення міжнародних договорів та законодавства України.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» закріплено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень. 
Відповідно до статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт», з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Частиною 1 статі 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
За приписами ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі -Положення про робочий час і час відпочинку водіїв), яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.
Пунктом 1.1 вказаного положення передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».
Відповідно до п. 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.
Положеннями п. 1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв передбачено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Пунктом 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв закріплено, що  вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241 (далі - Інструкція № 385).
У відповідності до пункту 1.3 Інструкції № 385, ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Згідно пункт 3.1 Інструкції № 385, виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.
Відповідно до пункту 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
В силу вимог пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв, вантажний автомобіль, яким виконувалися внутрішні перевезення вантажів, в обов`язковому порядку повинен був бути обладнаний діючим та повіреним тахографом, а у водія повинен був бути в наявності протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2022 року на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 27.09.2022, направлення на рейдову перевірку від 27.09.2022 № 2010/к/2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено перевірку додержання СТОВ «Батьківщина» вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме, транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 63-64).
За результатами вказаної перевірки був складений Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 30 вересня 2022 року № 346571, яким зафіксовано порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, у водія транспортного засобу відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу (а.с. 70).
Водій транспортного засобу був ознайомлений з вказаним актом під підпис.
В подальшому, начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області 16.11.2022 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт прийнято постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу № 354040, якою стягнуто з позивача штраф у сумі 17000,00 грн (а.с. 73).
Так, апелянт зазначає, що під час проведення такої рейдової перевірки інспектором Управління не було дотримано вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а саме: не було поінформовано СТОВ «Батьківщина» про свої права та обов`язки; не вручено направлення на перевірку; не ознайомлено СТОВ «Батьківщина» з підставою проведення рейдової перевірки; не зроблено запис в журналі перевірок СТОВ «Батьківщина»; не проведено позаплановий захід в присутності керівника СТОВ «Батьківщина» чи іншої уповноваженої ним особи.
Крім того, апелянт вказує, що рейдова перевірка проведена працівниками Укртрансбезпеки без форменого одягу, без пред`явлення службового посвідчення, направлення на рейдову перевірку згідно з додатком 1-1, сигнального диску (жезла) та індивідуальної печатки.
З даного приводу слід зазначити наступне.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок  №1567).
Згідно пунктів 2-4 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
За приписами статті 6 Закону №2344-III, у разі проведення рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Відповідно до пунктів 12-15 Порядку №1567, рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 17 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення.
Отже, наведеними приписами спеціального законодавства окрім планових та позапланових перевірок передбачено окремий захід контролю автомобільних перевізників - рейдова перевірка (перевірка на дорозі).
Враховуючи вищезазначене, оскільки, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) є особливим заходом державного контролю автомобільних перевізників, яка проводиться в будь-який час з урахуванням інфраструктури за згідно затвердженого графіку, і яка не охоплюється визначенням «планові та позапланові заходи державного нагляду (контролю)», доводи апелянта про те, що під час проведення такої рейдової перевірки інспектором Управління не було дотримано вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», колегія суддів вважає необгрунтованими, адже, приписи даного закону не розповсюджуються на спірні правовідносини.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 236/1935/17.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 09.02.2021  у справі №822/620/17, колегія суддів вважає помилковим, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, обставини справи, що розглядається, не є релевантними до вказаної справи, предметом якої було оскарження постанови Управління Держпраці про накладання штрафу за результатами проведення позапланової перевірки додержання законодавства про працю.
Доводи апелянта про порушення працівниками Укртрансбезпеки процедури проведення рейдової перевірки, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, Акт проведення перевірки від 30 вересня 2022 року № 346571 підписаний водієм без зауважень, водночас, доказів порушення процедури апелянтом суду не надано.
Крім того, такі порушення під час проведення рейдової перевірки не знаходяться в причинному зв`язку з виявленими порушеннями позивача та не можуть бути підставою для визнання протиправною постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу.
Також, апелянт зазначає, що позивач не є перевізником, оскільки, водії, які керували вантажними автомобілями є працівниками СТОВ «Батьківщина» та не надають послуг з перевезення, вантаж, який перевозився, був власністю позивача.
На переконання апелянта, послуги з перевезення вантажу СТОВ «Батьківщиною» не надавались, а здійснювалась доставка в пункт призначення згідно з умовами договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, що виключає СТОВ «Батьківщина» з числа перевізників.
З даного приводу, слід зазначити наступне.
За приписами ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт притягується саме автомобільний перевізник.
За визначенням, що міститься в ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
За визначенням, що міститься у ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
За приписами частин 1 та 3 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)).
Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня 1997 року (далі - Правил № 363), визначено:
Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до п. 11.1 глави 11 Правил № 363, товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів.
Згідно вимог ч. 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Матеріали справи свідчать, що, відповідно до пункту 4.1 Договору поставки від 20.09.2022 № 200922-1, укладеного між ТОВ «ЮНІКОМ АГРІ» (Покупець) та СТОВ «Батьківщина» (Постачальник), поставку товару здійснює Постачальник (а.с. 24-28).
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 липня 2023 року у справі №560/514/22 зазначив, що правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні визначають, що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах.
Із змісту Товарно-транспортної накладної від 29 вересня 2022 року № 006709 вбачається, що автомобільним перевізником зазначено СТОВ «Батьківщина», перевезення вантажу здійснювалось на транспортному засобі марки MERCEDES-BENZ д.н.з. НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить на праві власності СТОВ «Батьківщина» (а.с 33, 68-69).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені документи підтверджують договірні відносини щодо поставки товару між ТОВ «ЮНІКОМ АГРІ» та СТОВ «Батьківщина», яка включає перевезення вантажу. Позивач фактично надав послуги з перевезення вантажу належним йому транспортним засобом на користь ТОВ «ЮНІКОМ АГРІ».
Таким чином, СТОВ «Батьківщина» виступає перевізником товару та вказане перевезення здійснюється не для власних потреб.
Посилання апелянта на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.09.2022 у справі №200/17426/21 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 у справі №340/3138/20 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, дані судові рішення, відповідно до ст. 7 КАС України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм ч. 5 ст. 242 КАС України, їх висновки не є обов`язковими для врахування.
Беручи до уваги викладене, оскільки, документів на спростування фактів, викладених в Акті перевірки, позивач не надав, враховуючи підтвердження факту перевезення вантажу без наявності у водія оформленого протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідачем правомірно було винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу №354040 від 16.11.2022.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 195, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      Вівдиченко Т.Р.          

Судді                                                                                           Аліменко В.О.

                                                                                                            Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 26.07.2023 р.