ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 липня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/9411/22
Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/502/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:
заявник: ОСОБА_1 
заінтересована особа: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 29 грудня 2022 року, місце ухвалення рішення м. Чернігів, дата складення повного тексту рішення - 29 грудня 2022 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

                         В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці поживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 . В обґрунтування вимог поданої заяви ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 19.02.2020 року, розірвано. ОСОБА_1 зазначала, що не зважаючи на розірвання шлюбу, ОСОБА_2 продовжує з`являтися за місцем проживання ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, вчиняє сварки та застосовує відносно неї фізичне насильство. ОСОБА_1 стверджувала, що вона неодноразово зверталась до органів поліції, із відповідними заявами, за результатами яких було складено вісім термінових заборонних приписів. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.12.2021 року у справі №750/11006/21, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 31.05.2022 року, заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено, видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, дія якого на даний час минула. ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 почав знову з`являтися в місці її проживання, в стані алкогольного сп`яніння та вчиняти як словесні конфлікти, так і із застосуванням фізичної сили. За даних обставин, ОСОБА_1 звернулась до суду з даною заявою про видачу обмежувального припису.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.12.2022 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 , задоволено частково. Судом видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, яким заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на 5 метрів до ОСОБА_1 у місці їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині заяви, судом відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.12.2022 року, частково, в частині рішення про заборону ОСОБА_2 наближатися на п`ять метрів до ОСОБА_1 у місці їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та ухвалити нове судове рішення, яким заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання (перебування) та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що рішення суду першої інстанції від 29.12.2022 року ухвалено із невідповідністю висновків суду обставинам справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався зменшенням спровокованих ОСОБА_2 конфліктів після ухвалення Деснянським районним судом м.Чернігова 08.12.2021 року обмежувального припису, посилаючись на зменшення зафіксованих викликів поліції. За доводами апелянта, після закінчення дії даного обмежувального припису, відносно ОСОБА_2 було складено ще два термінових заборонних приписи, 10.09.2022 року та 08.12.2022 року, а також було зареєстровано кримінальне провадження від 29.11.2022 року за ч.1 статті 125  КК України, по факту заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 . Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції не враховано тих обставин, що планування оселі ОСОБА_1 не дозволяє ефективно виконувати рішення суду, оскільки житло має суміжні кімнати, нероздільний санвузол, невелику за площею кухню та вузький коридор між кімнатами, що не дозволяє дотримуватись визначеної судом першої інстанції відстані 5 метрів. За доводами апелянта, з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, необхідно застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис у вигляді заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) із ОСОБА_1 , та заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання (перебування) та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 . 

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Кулініч К.В. підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №750/11006/21, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
        
В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 19.02.2020 року.
Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 05.09.2022 року, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 30.11.2022 року, квартиру АДРЕСА_2 , визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 та за ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині вказаної квартири, за кожним (а.с.30-36).

Судом першої інстанції із пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні встановлено, що вона не навчається, офіційно не працевлаштована, проживає у квартирі, яку вважає своєю власністю, оскільки не згодна із судовим рішенням, яким у власність ОСОБА_2 виділено 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , і має намір оскаржувати дане рішення в касаційному порядку. ОСОБА_1 не заперечувала проти доводів ОСОБА_2 відносно того, що у його власності іншого житла немає, проте вважає, що він може проживати у квартирі своїх батьків. Разом з тим, у місці спільного проживання колишнього подружжя склався порядок користування двокімнатною квартирою, відповідно до якого ОСОБА_1 , разом із дітьми займає меншу житлову кімнату, а ОСОБА_2 проживає у значно більшій кімнаті, яка є прохідною, у квартирі знаходяться його речі. ОСОБА_1 повідомила суду, що коли вона викликає поліцію, та ОСОБА_2 вноситься терміновий заборонний припис, він його виконує, та проживає у квартирі своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3 . 

За фактом фізичного насильства ОСОБА_1 неодноразово зверталась до органів поліції, за результатами даних звернень було складено термінові заборонні приписи стосовно ОСОБА_2 , у період з 05.03.2021 року по 27.07.2021 року (а.с.17,18,19,20,21,22,23,24).
Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.12.2021 року у справі №750/11006/21, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 31.05.2022 року, заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - задоволено, видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців. Заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та наближатися на відстань менше 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 (а.с.9).
На час розгляду даної справи судом першої інстанції строк обмежувального припису, встановленого рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.12.2021 року у справі №750/11006/21, сплинув.

Як вбачається із Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.12), за результатами звернення 28.11.2022 року ОСОБА_1 за фактом отримання тілесних ушкоджень в область потилиці, з боку, як зазначено у вказаному документі: ОСОБА_3 , що мало місце 23.11.2022 року за адресою: АДРЕСА_3 , було зареєстровано кримінальне провадження №12022275440001557, дата реєстрації провадження: 29.11.2022 року за ч.1 статті 125 КК України (а.с.12). 
З приводу даного документа, судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 29.12.2022 року звернуто увагу на те, що заінтересованою особою у даній справі є ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 , а також на ті обставини, що місце події правопорушення, зазначене у Витязі з ЄРДР, відрізняється від місця постійного проживання ОСОБА_1 

ОСОБА_1 в судове засідання суду першої інстанції було надано два термінових заборонних приписи стосовно ОСОБА_2 , який 10.09.2022 року та 08.12.2022 року, за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, а саме, ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. 

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.12.2022 року, частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини. Судом першої інстанції визнано доведеним той факт, що після закінчення дії обмежувального припису, встановленого рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.12.2021 року, ОСОБА_2 продовжує вчиняти домашнє насильство за місцем проживання ОСОБА_1 , яке одночасно є і його місцем проживання, що підтверджується терміновими заборонними приписами від 10.09.2022 року та від 08.12.2022 року, але таких випадків, згідно наданих доказів, стало менше. Судом першої інстанції також було враховано, що за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 29.11.2022 року було зареєстровано кримінальне провадження за ч.1 статті 125 КК України, і за даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що достатні правові підстави для видачі судом обмежувального припису у вигляді заборони ОСОБА_2 наближатися на 5 метрів до ОСОБА_1 у місці їх спільного проживання. При цьому, судом було враховано, що квартира, в якій мешкають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є двокімнатною, і тому можна забезпечити дану дистанцію. Судом першої інстанції також зазначено, що ОСОБА_1 не спростовано тверджень ОСОБА_2 відносно того, що вказана квартира АДРЕСА_2 , є єдиним житлом ОСОБА_2 . За твердженнями суду першої інстанції, такий вид заходу тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , як заборона йому перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , є фактично його виселенням із квартири, яка є його постійним місцем проживання, що не є пропорційним втручанням в особисту сферу прав ОСОБА_2 , в тому числі, права на мирне володіння майном, співвласником якого є ОСОБА_2 . Оскільки ОСОБА_1 не надано доказів того, що ОСОБА_2 вчиняв щодо неї неправомірні дії поза межами житла, в якому вони спільно мешкають, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона не навчається, офіційно не працевлаштована, і ОСОБА_2 щодо неї насильницьких дій поза межами їх квартири не вчиняв, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання, навчання, роботи та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.12.2022 року не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 29.12.2022 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався зменшенням спровокованих ОСОБА_2 конфліктів після ухвалення Деснянським районним судом м.Чернігова 08.12.2021 року обмежувального припису, посилаючись на зменшення зафіксованих викликів поліції. За доводами апелянта, після закінчення дії даного обмежувального припису, відносно ОСОБА_2 було складено ще два термінових заборонних приписи, 10.09.2022 року та 08.12.2022 року, а також було зареєстровано кримінальне провадження від 29.11.2022 року за ч.1 статті 125  КК України, по факту заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.12.2022 року, виходячи із наступного. 

З матеріалів справи вбачається, що за фактом фізичного насильства ОСОБА_1 неодноразово зверталась до органів поліції, за результатами даних звернень було складено термінові заборонні приписи стосовно ОСОБА_2 , у період з 05.03.2021 року по 27.07.2021 року (а.с.17,18,19,20,21,22,23,24).

Після закінчення строку дії обмежувального припису, виданого Деснянським районним судом м.Чернігова 08.12.2021 року у справі №750/11006/21, було видано два термінових заборонних приписи відносно ОСОБА_2 , який 10.09.2022 року та 08.12.2022 року за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, а саме, ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. 

З приводу зареєстрованого кримінального провадження №12022275440001557 від 29.11.2022 року за ч.1 статті 125 КК України, по фактом отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень (а.с.12), суд першої інстанції звернув увагу, що вказана подія відбулася не за місцем проживання ОСОБА_1 , а за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, вказане провадження було зареєстровано за фактом отримання 23.11.2022 року ОСОБА_1 тілесних ушкоджень в область потилиці з боку ОСОБА_3 , а заінтересованою особою у даній справі є ОСОБА_2 . З приводу наданого ОСОБА_1 вказаного доказу, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 не надано доказів щодо подальшого руху даного кримінального провадження, причетності до нього ОСОБА_2 , та уточнення місця, де відбулась вказана подія. 

Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції не враховано тих обставин, що планування оселі ОСОБА_1 не дозволяє ефективно виконувати рішення суду, оскільки житло має суміжні кімнати, нероздільний санвузол, невелику за площею кухню та вузький коридор між кімнатами, що не дозволяє дотримуватись визначеної судом першої інстанції відстані 5 метрів. За доводами апелянта, з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, необхідно застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис у вигляді заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) із ОСОБА_1 , та заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання (перебування) та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 . 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.12.2022 року, виходячи із наступного. 

При розгляді даної справи по суті судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги, що відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського Суду з прав людини від 13.05.2008 року у справі ''МcCann проти Сполученого Королівства" заява №19009/04, пункт 50).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що такий вид заходу тимчасового обмеження прав заінтересованої особи, як заборона перебувати в місці його проживання (перебування), є фактично його виселенням із квартири, яка є його постійним місцем проживання, що не є пропорційним втручанням в особисту сферу прав заінтересованої особи, в тому числі, права на мирне володіння майном, співвласником якого він є.

На підставі досліджених судом доказів та норм права, які регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні достатні правові підстави для видачі судом обмежувального припису у вигляді заборони ОСОБА_2 наближатися на 5 метрів до ОСОБА_1 , у місці їх спільного проживання. При цьому, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що квартира, в якій мешкають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є двокімнатною, і забезпечення даної дистанції є можливим.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не надано доказів тих обставин, що ОСОБА_2 вчиняв щодо неї неправомірні дії поза межами житла, в якому вони спільно мешкають, а також ОСОБА_1 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона не навчається, офіційно не працевлаштована, і ОСОБА_2 щодо неї насильницьких дій поза межами квартири не вчиняв, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання, навчання, роботи та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 .

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, оскільки її доводи не спростовують висновків оскаржуваного рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.12.2022 року. За даних обставин, рішення  Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.12.2022 року, підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                      
                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                            Судді: