УХВАЛА
11 вересня 2023 року 
м. Київ
справа №480/1127/23
адміністративне провадження № К/990/28976/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів - Блажівської Н. Є., Юрченко В. П.,
перевіривши касаційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2023 року у справі №480/1127/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «Форвард» до Головного управління ДПС у Сумській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «Форвард» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просило: 
- визнати протиправними та скасувати рішення про відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 09 січня 2023 року №   8047307/38739629, №   8047321/38739629, №   8047329/38739629, №   8047340/38739629, №   8047348/38739629, №   8047359/38739629, №   8047372/38739629, №   8047389/38739629, №   8047397/38739629, №   8047401/38739629;
- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних складені Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРАРНА КОМПАНІЯ ФОРВАРД» податкові накладні: - №   6 від 05 грудня 2022 року (сума операції 189978,30 грн, в тому числі податок на додану вартість 31663,05 грн); - №   7 від 07 грудня 2022 року (сума операції 186463,28 грн, в тому числі податок на додану вартість 31077,21 грн); - №   8 від 09 грудня 2022 року (сума операції 186295,90 грн, в тому числі податок на додану вартість 31049,32 грн); - №   9 від 10 грудня 2022 року (сума операції 185793,76 грн, в тому числі податок на додану вартість 30965,63 грн); - №   10 від 10 грудня 2022 року (сума операції 184119,94 грн, в тому числі податок на додану вартість 30686,66 грн); - №   11 від 12 грудня 2022 року (сума операції 182948,27 грн, в тому числі податок на додану вартість 30491,38 грн); - №   14 від 16 грудня 2022 року (сума операції 177592,04 грн, в тому числі податок на додану вартість 29598,67 грн); - №   15 від 16 грудня 2022 року (сума операції 182948,27 грн, в тому числі податок на додану вартість 30491,38 грн); - №   16 від 17 грудня 2022 року (сума операції 178094,20 грн, в тому числі податок на додану вартість 29682,37 грн); - №   17 від 17 грудня 2022 року (сума операції 178094,20 грн, в тому числі податок на додану вартість 29682,37 грн).
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2023 року, адміністративний позов задоволено.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова служба України подала до Верховного Суду касаційну скаргу.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.
Такий перелік не є вичерпним.
Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.
Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності. 
Стосовно доводів скаржника про необхідність розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження потрібно зауважити таке. 
Як вже було зазначено вище, ця справа у розумінні частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України не належить до справ незначної складності. Водночас така її характеристика автоматично не відносить її до тієї категорії справ, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження. 
Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За частиною другою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з частиною третьою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Отож, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України).
Ця справа не належить до категорії справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження у значенні згаданих статей, а отже суд (першої інстанції), беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України чинники, може розглянути її за правилами загального позовного провадження, якщо дійде такого висновку.
Водночас скаржник, окрім загальних тверджень про перешкоджання доступу до правосуддя не зазначає конкретних обставин, що підтверджують, яким саме чином розгляд цієї справи за правилами спрощеного провадження вплинув на результат розгляду справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Державної податкової служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2023 року у справі №480/1127/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «Форвард» до Головного управління ДПС у Сумській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                І. В. Дашутін
Судді                                                                                                    Н. Є. Блажівська
                                                                                                    В. П. Юрченко