УХВАЛА

06 вересня 2023 року 
м. Київ 

справа № 640/2394/21
адміністративне провадження № К/990/28562/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Касандяк Володимир Васильович, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі № 640/2394/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач, МВС України), в якому просила:
- визнати протиправним рішення директора Департаменту персоналу МВСУ обмежити ОСОБА_2 у доступі до інформації, що є необхідною позивачці для реалізації нею права на отримання пенсії, розрахованої згідно з вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 та у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ і статті 9 Закону №2011-ХІІ;
- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 інформацію про розмір і склад усіх видів грошового забезпечення військовослужбовця, що проходить дійсну військову службу у лавах НГУ на посаді, яку позивачка обіймала безпосередньо перед звільненням у запас або аналогічній посаді та викласти таку інформацію у формі довідки, яка передбачена додатком № 2 до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45;
- покласти на відповідача обов`язок відшкодування ОСОБА_1 грошових коштів, витрачених на професійну правничу допомогу, які, за попереднім розрахунком, плануються до витрат у розмірі 5 000 гривен.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про винесення окремої ухвали відмовлено; апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року залишено без змін.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Касандяк Володимир Васильович, звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У цій справі, суд першої інстанції визначив цю справу, як справу незначної складності та дійшов висновку про розгляд її за правилами спрощеного позовного провадження.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник зазначає, що справа має виняткове значення для позивачки, що відповідає підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
За доводами касаційної скарги, суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір у цій справі, вдалися до оцінки повноважень відповідача, які не були предметом оскарження, натомість заявлені позивачкою вимоги про порушення її прав, пов`язаних із доступом до інформації, що містить персональні дані, які необхідні останній для реалізації права на отримання пенсії та протиправність дій МВС про їх обмеження не була предметом розгляду судів попередніх інстанцій. Тобто, суди попередніх інстанцій порушили право позивачки на доступ до правосуддя. 

Відповідно до частини 5 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року № 3262 судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень.
Так, із змісту оскаржуваних рішень слідує, що звертаючись до суду із цим позовом, позивачка, посилаючись на норми Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII та Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI), зазначила, що має право на отримання запитуваної інформації, а саме про розмір і склад усіх видів грошового забезпечення військовослужбовця, що проходить дійсну військову службу у лавах Національної гвардії України на посаді, яку вона обіймала безпосередньо перед звільненням у запас або на аналогічній посаді, та просила викласти таку інформацію у формі довідки, яка передбачена додатком № 2 до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок № 45).
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що позивачка наголошувала, що фактично вона просила надати їй оновлені довідки за формою, передбаченою додатком № 2 до Порядку № 45, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 24 червня 2020 року у зразковій справі №160/8324/19 і вимоги, поставлені позивачкою у запиті, відповідачем на даний час задоволено шляхом надання їй довідки від 18 жовтня 2021 року № 3722, яку остання надала до суду апеляційної інстанції.
Водночас, предметом позову цього позову позивачка визначила недотримання суб`єктом владних повноважень законодавства про доступ до публічної інформації та про інформацію.
За висновком суду апеляційної інстанції, позивачка обрала невірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки, звертаючись до суду із цим позовом, мала би керуватися не нормами Закону № 2657-XII та Закону № 2939-VI, а спеціальними законами, що регулюють спірні питання в частині отримання оновлених довідок для відповідного перерахунку пенсій військовослужбовцям, в той час як частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Крім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що в апеляційній скарзі позивачка вимагала надати їй судовий захист шляхом зобов`язання відповідача внести до довідки 18 жовтня 2021 року № 3722 певні виправлення, не погоджуючись з її змістом, тобто фактично в апеляційній скарзі ставить нові позовні вимоги, які нею не заявлялися до суду першої інстанції і по яким взагалі ще не виникли правовідносини на момент подання позову. Однак заявлення нових позовних вимог на стадії апеляційного розгляду є неприпустим. А тому, наведені обставини, на думку суду, є підставою для звернення ОСОБА_1 з новим адміністративним позовом, якщо вона вважає свої права порушеними. 
У аспекті доводів касаційної скарги Суд звертає увагу, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних обґрунтувань.
Стосовно «виняткового значення» справи для учасника, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/ відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Водночас скаржник не наводить аргументованих і переконливих обґрунтувань про те, що ця справа є винятковою для позивача, ураховуючи встановлені обставини судами попередніх інстанцій та змісту порушеного позивачкою питання про надання їй відповідачем оновленої довідки з інформацією про розмір і склад усіх видів грошового забезпечення за формою, передбаченою додатком № 2 до Порядку № 45, яка на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції була їй надана.
Суд звертає увагу, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
Таким чином, касаційна скарга не містить обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, і, які надають повноваження Верховному Суду переглянути, як «суду права», цю справу.
При цьому, інших випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України ("а", "б", "г") із зазначенням належного їх обґрунтування у поєднанні з обставинами справи, скаржником не наведено.
При цьому, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України касаційна скарга також обов`язково повинна містити обґрунтування щодо загальних підстав касаційного оскарження судових рішень, визначених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Водночас підстав, визначених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України скаржником не наведено.
Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.
Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій  щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Касандяк Володимир Васильович, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі № 640/2394/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами у спосіб її надсилання до суду.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Л.О. Єресько