ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 р.	Справа № 548/313/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Павелка Руслана Сергійовича      на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29.12.2022 року у справі за адміністративним  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції в Полтавській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-
В с т а н о в и в:
           24.02.2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАК № 2247455 про накладення на неї адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 15.03.2020 року, винесену поліцейським СРПП Хорольського НП в Полтавській області Головченко М.М. за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн.
          Одночасно позивачка просить поновити пропущений процесуальний строк звернення до адміністративного суду та провести розподіл судових витрат по справі, стягнувши на її користь з відповідача 2.000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
          В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що інформація, яка внесена поліцейським до оскаржуваної постанови не відповідає дійсності, оскільки 15.03.2020 року біля 9:38 в м. Хоролі вона не була, відповідно належним їй ТЗ – ВАЗ 21121, державний номерний знак НОМЕР_1 , не керувала. Про факт притягнення до адміністративної відповідальності дізналась випадково у лютому 2021 року.
          У відзиві на адміністративний позов ГУ НП Полтавській області зазначає про не співмірність винагороди адвоката зі складністю цієї справи.
У відзиві на адміністративний позов поліцейський СРПП ВП № 2 Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області сержант поліції Головченко М.М. зазначає, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАК № 2247455 від 15.03.2020 року, відносно ОСОБА_1 є законним, в задоволені позовних вимог просить відмовити.
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 29.12.2022 року у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судове рішення вмотивовано тим, що будь-яких інших (окрім оскаржуваної постави) належних та допустимих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.
Судом також поновлений позивачем процесуальний строк звернення до адміністративного суду.
Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Павелка Р.С. просить його скасувати в повному обсязі та прийняти нове судове рішення про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані доводами, по суті, аналогічними підставам звернення позивача до суду з позовом. 
Відзиви відповідачів на апеляційну скаргу не надходили, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Згідно зі ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.
Із тексту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 2247455, яка винесена 15.03.2020 року поліцейським СРПП ВП № 2 Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області сержантом поліції Головченко М.М. вбачається, що 15.03.2020 року о 9:38 год у м. Хорол по вул. Шевченка, 38, водій ОСОБА_1 здійснила зупинку (стоянку) ТЗ на проїжджій частині в другорядному ряду, чим порушив п. 15.4 ПДР України – порушення правил стоянки, розміщення ТЗ на проїзній частині в два і більше ряди. 
За скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП Ляшенко піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 255 грн (а.с. 5 звор).
В тексті постанови відсутні посилання на докази, за допомогою яких зафіксовано вказане правопорушення, а також відсутні данні про вручення особі, яка притягнута до адміністративної відповідності, копії цієї постанови.
Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення:  правил дорожнього руху,  частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121 .
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Відповідно до частини другої ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
26.04.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження № К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідачі не надали суду жодних доказів, які б поза сумнівом посвідчували як юридичний факт ту обставину, що 15.03.2020 року о 9:38 год у АДРЕСА_1 , позивачка ОСОБА_1 здійснила зупинку (стоянку) ТЗ на проїжджій частині в другорядному ряду, чим порушила п. 15.4 ПДР України.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимоги позивача ОСОБА_1 стосовно визнання протиправною і скасування постанови серії ЕАК № 2247455 про накладення на неї адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 15.03.2020 року, винесену поліцейським СРПП Хорольського НП в Полтавській області Головченко М.М. за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про скасування судового рішення в частині, якою судом поновлений пропущений позивачем процесуальний строк для звернення до адміністративного суду, оскільки відповідачі не надали суду доказів вручення позивачці ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 2247455, від 15.03.2020 року та відповідачі не спростовують дату обізнаності позивачки із означеною вище постановою. 
Щодо витрат на правову допомогу за розгляд справи, колегія суддів враховує таке.
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.
Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Велика Палата у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій ст. 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування не відповідності заявлених витрат цим критеріям.
Отже, у розумінні наведених положень КАС України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо вона вважає, що не було дотримано вимоги стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
За змістом ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 26 Закону України 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19).
Частинами першою та другою ст. 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, гонорар може встановлюватися у формі: – фіксованого розміру, – погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу – конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.
Частина 4 ст. 134 КАС України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Із витягу з договору про надання професійної правничої (правової) допомоги б/н від 22.01.2021 року (а.с. 29) вбачається, що позивачка та адвокат уклали угоду стосовно правової допомоги у справі щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії ЕАК № 224745 від 15.03.2020 року. Розмір гонорару встановлено у фіксованій грошовій сумі, яка за узгодженою домовленістю сторін становить 2.000 грн за 1 годину роботи адвоката (п.п. 3.4 договору). При цьому визначена фіксована грошова сума гонорару не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеною (п. 3.5 договору). При цьому п.п. 3.6 договору визначено, що у разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадках з суттєвим збільшенням затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання, участь у судових засіданнях тощо), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Відповідно до прибуткового касового ордеру № 5 від 22.03.2021 року (а.с. 28) адвокатом прийнято від ОСОБА_1 2.000 грн.
Суду наданий Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «РІСЛАН ПАВЕЛКО» відповідно до вказаного вище договору (а.с. 27), з якого вбачається, що 22.03.2021 року адвокатом Павелко Р.С. витрачено 30 хвилин на попередню консультацію щодо роз`яснення норм адміністративного судочинства щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Вартість послуги – 567,50 грн. 24.02.2021 року адвокатом витрачено 2 години на підготовку та подання позову щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 334745 від 15.03.2020 року. Вартість послуги – 2.270 грн. Фактично виконано робіт на суму 2.837,50 грн.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до означеного детального опису робіт (наданих послуг) розмір гонорару адвоката знижений з 2.000 грн за 1 час роботи до 1.135 грн за 1 час роботи, що не передбачено умовами договору б/н від 22.01.2021 року. Суду не надано даних, які б посвідчували ту обставину, що розмір витраченого часу та гонорару адвоката узгоджений із Ляшенко Н.В.
За наведеного та враховуючи клопотання, викладене у позовній заяві, колегія суддів дійшла висновку, що розподілу підлягає саме розмір гонорару, встановлений позивачем та її представником у договорі б/н від 22.02.2021 року.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21).
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат колегія суддів враховує, що предметом спору у справі № 548/3ґ13/21 є питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності. Означена справа не відноситься до категорії справ значної складності. Практика судів адміністративною юрисдикції у подібних правовідносинах є однозначною та численною. Заявлена відповідачем сума гонорару є непропорційною до предмета спору та не має впливу на репутацію сторони, Отже доводи відповідача, викладені у відзиві на адміністративний позов ОСОБА_1 щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем до відшкодування, зі складністю роботи пов`язаної із підготовкою адміністративного позову до суду, її обсягом та часом, витраченим на виконання роботи, є обґрунтованими.
За наведеного, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до 1.000 грн та про стягнення за рахунок суб`єкта владних повноважень – ГУ НП у Полтавській області на користь позивачки означеної суми у відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
Також. відповідно до положень ст. 139 КАС України, з урахуванням рішення про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - – ГУ НП у Полтавській області на користь позивачки підлягає стягненню 544,80 грн у відшкодуванні витрат позивачки по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги (платіжна інструкція від 10.05.2023 року код документа 9305-1548-9559-1513, а.с. 99).
Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегія суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Підставами для судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 268-274, 287, 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Павелка Руслана Сергійовича задовольнити частково.
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2022 року скасувати в частині відмови у задоволені вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАК № 2247455 про накладення на неї адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.03.2020 року, винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції Хорольського ВП ГУ НП в Полтавській області Головченко Максимом Миколайовичем за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн з прийняттям нового судового рішення про задоволення цих вимог.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАК № 2247455 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.03.2020 року, винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції Хорольського ВП ГУ НП в Полтавській області Головченко Максимом Миколайовичем за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат: 1.000 грн – витрат на професійну правничу допомогу та 544 (п`ятсот сорок чотири) грн 80 коп – витрат по сплаті судового збору.
В іншій частині рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	Л.В. Курило    А.О. Бегунц   	

Повний текст постанови складено  11.07.2023 року