ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 690/256/22		
Провадження № 22-ц/821/819/23		
категорія: 305010200 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,
відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,
третя особа, яка  не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Патрик Ганни Григорівни на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 13 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника, у складі головуючого судді Линдюка В. С., 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулась до суду із даним позовом.
Свої вимоги мотивувала тим, що 22.02.2020 близько 03 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 , поблизу перехрестя вул. Ювілейна та просп. Ватутіна в м. Ватутіне здійснив наїзд лівою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер. 
За фактом вказаного ДТП розпочато кримінальне провадження № 12020250140000170, за результатами досудового розслідування якого обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надіслано до Ватутінського міського суду Черкаської області, де триває його судовий розгляд. 
У результаті загибелі ОСОБА_4 його донька ОСОБА_2 втратила годувальника, в зв`язку з чим в неї виникло право на відшкодування такої шкоди.
Зазначає, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана із експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 , не була застрахована, тому вважає, що саме за рахунок Моторного (транспортного) страхового бюро України повинна бути відшкодована вказана шкода.
05.05.2020 представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся до нього із заявою на виплату 170028 грн (36*4723 грн).
Проте, відповідачем у досудовому порядку не здійснено виплату страхового відшкодування законному представнику ОСОБА_2 . Натомість відповідач зазначив про призупинення розгляду заяви на виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили.
Вважає, що обов`язок відшкодовувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, тобто вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Зауважує, що вказані дії, без оспорювання обставин страхового випадку, є такими, що порушують право позивача на отримання страхового відшкодування.
Позивач просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , страхове відшкодування, пов`язане із втратою ОСОБА_2 годувальника в особі батька, в розмірі 170028 грн, а також судові витрати в розмірі 30000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 13 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , задоволено повністю.
Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , відшкодування шкоди в зв`язку зі смертю годувальника в розмірі 170028 грн.
Стягнуто з МТСБУ на користь держави в якості судового збору грошові кошти в розмірі 1700,28 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що у порушення норм матеріального закону МТСБУ, отримавши 05.05.2020 інформацію про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування, за відсутності підстав для прийняття рішень про відмову у його виплаті ОСОБА_1 , як законному представнику неповнолітньої ОСОБА_2 , яка є донькою загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 22.02.2020 ОСОБА_4 , протиправно, в строк, передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплату в розмірі 170028 грн не здійснено, що є підставою для задоволення позовних вимог.
При цьому, суд дійшов висновку, що призупинення розгляду заяви про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування, до набрання законної сили судового рішення в кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є неспроможним, оскільки здійснення такої виплати не залежить від встановлення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а МТСБУ не позбавляться права пред`явлення регресного позову до нього.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник МТСБУ - адвокат Патрик Г. Г., вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, просив скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 13 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 3721,50 грн та розглядати справу за відсутності представника МТСБУ.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що МТСБУ не визнало дану подію страховою, оскільки позивачем не надано доказів того, що саме ОСОБА_3 є власником автомобіля Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 , а вказаний автомобіль не був забезпечений жодним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Зазначає, що дані кузова НОМЕР_2 , автомобіля Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_3 вказують на те, що цей транспортний засіб належить ОСОБА_5 та був забезпечений полісом цивільної відповідальності АО6488002, укладений з АТ СГ «ТАС», який був пред`явлений водієм ОСОБА_3 на місці ДТП.
До того ж, суд першої інстанції не перевірив кількісний склад осіб, які мають право на отримання відшкодування рівними частками згідно із законом, так і той факт, що в інтересах неповнолітньої заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні, що може покласти на винуватця подвійну відповідальність, оскільки МТСБУ набуває права регресу відповідно до вимог закону. Вказана справа ще не розглянута.
Крім того, МТСБУ звертає увагу, що позови до юридичних осіб мають пред`являтися за місцем їх реєстрації, що не врахував суд першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Довідки № 3020053469833254 про дорожньо-транспортну пригоду від 15.05.2020, 22.02.2020 року о 06 год. 30 хв. по вул. Ювілейна в м. Ватутіне Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода в ході якої автомобіль Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, які призвели до його смерті (а.с. 20-21). 
Згідно з копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 24.02.2020 року Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 32).
Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть № 38 від 23 лютого 2020 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від множинних переломів ребер, гемопневмоториксу, розривів легень (а.с. 33-34).
За даним фактом розпочато кримінальне провадження № 12020250140000170, за результатами досудового розслідування якого обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надіслано до Ватутінського міського суду Черкаської області, де триває його судовий розгляд (22-31).
Позивач ОСОБА_1 у період часу з 07.10.2006 по 08.07.2009 перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 , та в подальшому 05.08.2011 в зв`язку з одруженням змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , що підтверджується копіями Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.11.2017 року № 00019070384 (а.с. 39-42).
Згідно із Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 , виданим 18.04.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, померлий ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 43).
05.05.2020, представником ОСОБА_1 , законного представника неповнолітньої ОСОБА_2 , повідомлено МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду та подано заяву про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 170028 грн, а також в подальшому на запити МТСБУ долучались додаткові документи (а.с. 49-55).
МТСБУ листом від 27.11.2020 № 3.1.-01-в/35451 повідомило представника ОСОБА_1 , що МТСБУ повернеться до розгляду питання про відшкодування завданої шкоди після отримання інформації про прийняте рішення у судовій справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди в якій також подано цивільний позов (а.с. 59).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Предмет спору у справі складають вимоги з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних громадян. Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було. 
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалося рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14.06.2023 розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає з огляду на наступне.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметом спору у цій справі є стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям потерпілого, а саме дочці померлого  ОСОБА_4  - ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого  ОСОБА_4 , із підставністю та обґрунтованістю якої, відповідач не погоджується.
На час розгляду справи судом відповідачем МТСБУ страхове відшкодування утриманцю за заявою позивача не відшкодовано.
Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 та ч. 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у сп раві № 601/1304/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 зазначено, що у ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Подібний висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, від 24 травня 2023 року у справі № 476/135/22.
З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2020 о 06 год. 30 хв. по вул. Ювілейна в м. Ватутіне Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода в ході якої автомобіль Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих травм останній помер на місці ДТП.
Згідно довідки № 3020053469833254 про дорожньо-транспортну пригоду від 15.05.2020, автомобіль Volkswagen Transporter, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 , як водія, дані про власника відсутні.
Крім того, згідно даних управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції ДТП, яке мало місце 22.02.2020, відбулося саме за участі транспортного засобу Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 , тобто автомобіля на іноземній реєстрації.
При цьому, апеляційний суд враховує, що правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.
За змістом п. 2.2 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 124 від 11 лютого 2009 року; в редакції постанови Кабінету Міністрів № 1029 від 26 вересня 2011 року власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Відповідно фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого у такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця.
До апеляційної скарги відповідач надав відповідь Головного сервісного центру МВС від 21.07.2022 № 31/595АЗ на адвокатський запит від 07.07.2022, де зазначено, що власником автомобіля Volkswagen Transporter, 2014 року випуску, № кузова НОМЕР_9 є ОСОБА_5 з 19.10.2021.
Дослідивши довідку № 3020053469833254 про дорожньо-транспортну пригоду від 15.05.2020 та відповідь Головного сервісного центру МВС від 21.07.2022 № 31/595АЗ, апеляційним судом встановлено, що в них різняться номери кузовів, крім того, ДТП у даній справі мало місце 22.02.2020 за участі авто на іноземній реєстрації, тоді як ОСОБА_5 став власником авто 19.10.2021, тобто через значний проміжок часу після настання відповідного ДТП.
За результатами досудового розслідування обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надіслано до Ватутінського міського суду Черкаської області, де триває його судовий розгляд.
Отже, учасником ДТП був саме ОСОБА_3 , який правомірно володів відповідним транспортним засобом на момент вчинення ДТП, відсутність вироку у кримінальному провадженні № 12020250140000170 від 22.02.2020, не є підставою для відмови в позові.
Щодо стягнення страхового відшкодування, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Статтею 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Пунктом 27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Пунктом 27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Наведена норма ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме ст. 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2022 року в справі № 304/936/19).
Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18).
Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
У п. 35.1 ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з п. 36.1 ст. 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до пп. а п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Враховуючи, що на момент ДТП був відсутній поліс страхування автомобіля Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 , саме на МТСБУ покладається обов`язок виплати відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. 
Суд першої інстанції вірно встановив, що сума відшкодування, яка визначалася виходячи із суми 36 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2020 року, становить 170028 грн проти чого не заперечував відповідач.
Судом першої інстанції вірно враховано, що порядок та строки звернення за відповідними виплатами чітко визначений законом. Зокрема, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а даний позов подано 15.06.2022, тобто після закінчення строку звернення до страховика із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого внаслідок ДТП.
Водночас з матеріалів справи вбачається, що лише адвокат законного представника ОСОБА_9 05.05.2020 в інтересах ОСОБА_1 звертався до МТСБУ, скориставшись правом на отримання відповідного відшкодування, в якому було відмовлено лише з підстав відсутності вироку в відповідній кримінальній справі. 
Щодо наявності цивільного позову у кримінальній справі, то слід зазначити, що таким позовом є позов про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення. При цьому позов про відшкодування моральної шкоди та позов про відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника не є взаємовиключними, а законодавство допускає одночасне звернення до суду із цими двома позовами.
Доводи щодо непідсудності Ватутінському міському суду даної справи також не заслуговують на увагу, адже ч. 3 ст. 28 ЦПК України визначено можливість вибору позивачем підсудності справ (альтернативна підсудність), а саме позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Патрик Ганни Григорівни - залишити без задоволення.
Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 13 лютого 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Текст постанови складено 17 липня 2023 року.

Головуючий         Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук 

Л. В. Нерушак