П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року                                                                                  місто Київ 
                                                                       
справа №761/9748/23
                                                                       провадження№22-ц/824/10044/2023   
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Мамаєвим Дмитром Юрійовичем 
 
на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 27 березня 2023 року, постановлену у складі судді Волошина В.О.,
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Фарби України" про стягнення пені за договором,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2023 року  позивач  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ  " ВКФ Фарби України "  про стягнення  пені за договором.
Ухвалою  Шевченківського районного суду м.Києва від 27 березня 2023 року  справу за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ "ВКФ Фарби України" про стягнення пені за договоромпередано до Броварського міськрайонного суду Київської області.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 -  адвокат Мамаєв Д.Ю. подав  апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу повернути для продовження розгляду до Шевченківського районного суду м.Києва.
В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.
На обґрунтування скарги зазначив, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, зокрема, ч. 5 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Тобто позивач, як споживач, на свій вибір може пред`явити позов саме за місцем виконання договору. Фактично місцем виконання договору купівлі-продажу майнових прав № 136/1/ШК від 17 лютого 2015 року є м. Київ, вул. Українська, буд. 6 в Шевченківському районі, а отже справа підсудна Шевченківському районному суду міста Києва. Враховуючи вказане, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про застосування правил загальної юрисдикції за ч. 2 ст. 27 ЦПК України, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України право вибору суду для звернення належить саме позивачу і суд не може вирішувати в такому випадку питання непідсудності.
Суд першої інстанції не врахував, що Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, в особливості встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації політики у сфері захисту прав споживачів. 
У постановах Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 755/3509/18  та Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 524/8390/20 зроблено висновок стосовно Договорів купівлі продажу майнових прав, які за своєю природою, умовами та ознаками є договором купівлі-продажу житлового приміщення, а тому підпадають під дію Закону України  "Про захист прав споживачів". Таким чином, на правовідносини, що виникають між позивачем та відповідачем, поширюються правила альтернативної підсудності, передбачені законодавством про захист прав споживачів. Отже, позиція суду першої інстанції суперечить положенням ч. 5 ст. 28 ЦПК України.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду першої інстанції щодо  передачі справи на розгляд іншого суду віднесена до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до  Броварського міськрайонного суду Київської, області суд першої інстанції виходив з того, що справа підлягає розгляду за правилами загальної підсудності відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням відповідача.
З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.
Закон України "Про захист прав споживачів"  регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів").
Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів").
Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
З матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2015 року між ТОВ "ВКФ Фарби України" та ОСОБА_3  укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 136/1/ШК, за умовами якого ОСОБА_3 купив майнові права на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1   (а.с. 6-13).
30 вересня 2021 року між ТОВ " ВКФ Фарби України",  ОСОБА_3 та ОСОБА_1   укладено угоду про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав № 136/1/ШК від 17 лютого 2015 року (а.с.16-17).
Звертаючись до суду із цим позовом,  представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мамаєв Д.Ю.  посилався на те, що підставою позову є несвоєчасне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу майнових прав, внаслідок чого позивач не набув права власності на квартиру у визначений зазначеним договором строк у зв`язку з тим, що відповідач не завершив будівництво житлового будинку та не ввів його в експлуатацію.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Спір, який ініціював позивач, безпосередньо пов`язаний з порушенням прав споживача, а останнім заявлені вимоги про стягнення пені у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу майнових прав щодо об`єкта нерухомого майна.
Згідно з п. 18, 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів"  продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Статтею 1-1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України "Про захист прав споживачів", оскільки договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру передбачає у подальшому набуття покупцем права власності на квартиру у житловому будинку, а отже, на такі правовідносини поширюється дія вказаного закону.
За змістом ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Оскільки позивач обґрунтовує підстави позову Законом України "Про захист прав споживачів", то відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України він вправі обрати підсудність справи тому чи іншому суду.
Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у даній справі правила про підсудність, визначені ч. 5 ст. 28 ЦПК України, не застосовуються, а застосовується загальна підсудність за ч. 2 ст. 27 ЦПК України.
Врахувавши наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваної ухвали про передачу справи на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області за підсудністю та направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції за правилами ст. 379 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, 
суд -
                                                          П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мамаєвим Дмитром Юрійовичем, задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 27 березня 2023 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
 Суддя-доповідач:                                                         О.І. Шкоріна 
 
 Судді:                                                                            Л.Д. Поливач
 
                                                                                       А.М. Стрижеус