Номер провадження: 33/813/818/23
Справа № 946/120/23 
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О. О. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.07.2023 року                                                                 м. Одеса

       Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2023 року якою,
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, начальника відділу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 
встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік, зі стягненням судового збору у розмірі 536,80 грн. 
Згідно з оскарженою постановою, 30.12.2022 року, о 23:21 год., ОСОБА_1 по вул. Михайлівська, буд.27 м. Ізмаїл Одеської області керував автомобілем марки «HYUNDAI ACCENT», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку останній відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР. 
Не погоджуючись з вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та ухвалити нову, якою провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Апелянт вказує, що суддя місцевого суду дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не здійснив повного та всебічного дослідження обставин справи, не дав об`єктивної оцінки доказам. Зокрема апелянт посилається на те, що суд не врахував його доводів про те, що він не керував транспортним засобом, а пересів за кермо вже після зупинки транспортного засобу працівниками поліції. Вважає, що в його діях відсутнє порушення вимог п.2.5 ПДР України, та відповідно подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім того, апелянт зазначає, що судом безпідставно не враховано покази свідка ОСОБА_2 , яка підтвердила суду його версію подій, а також не взято до уваги відсутність повної відео фіксації вчинення адміністративного правопорушення та подальших процесуальних дій працівників поліції. 
Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 , який будучи завчасно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 
За таких обставин суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого  в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом  сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази;  перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд зазначає наступне.
05.05.2023 року автоматизованим розподілом судової справи між суддями Одеського апеляційного суду справу розподілено до розгляду головуючому судді Склярській І.В. (а.с.36).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2023 року справу передано судді Котелевському Р.І., у зв`язку із достроковим закінченням відрядження судді Херсонського апеляційного суду Склярської І.В., згідно з рішенням Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30.05.2023 року (зі змінами, відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31.05.2023 року). 
Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.
Так, згідно з протоколом серії ААБ №227722 від 30.12.2022 року, водій ОСОБА_1 30.12.2022 року, о 23:21 год., по вул. Михайлівській, буд.27 м. Ізмаїл Одеської області керував автомобілем марки «HYUNDAI ACCENT», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку останній відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР (а.с.1).
Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №227722 від 30.12.2022 року ОСОБА_1 власноручно підписав, зазначив, що не згоден, однак не конкретизував в чому саме полягає його не згода. 
З матеріалів справи вбачається, що після складання протоколу, ОСОБА_1 було відсторонено від керування автомобілем, керування передане водію ОСОБА_3 (КВІ НОМЕР_2 ), який згідно розписки від 31.12.2022 року зобов`язався доставити транспортний засіб та не передавати його ОСОБА_1 (а.с.4).
Не зважаючи на зміст пояснення ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується відеозаписами обставин вчинення адміністративного правопорушення (а.с.6), а також іншими доказами в їх сукупності.
Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З переглянутих судом відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 30.12.2022 року (а.с.6). 
Зокрема, на відеозаписі з реєстратору автомобілю працівників поліції зафіксовано рух автомобіля поліції за транспортним засобом марки «HYUNDAI ACCENT», державний номерний знак НОМЕР_1 , який не зупинявся, у зв`язку із чим автомобіль поліції вимушений був випередити його та блокувати рух з метою забезпечення здійснення його зупинки. 
На інших відеозаписах нагрудної камери поліцейського зафіксовано перебування ОСОБА_1 за кермом автомобілю, а також факт його відмови від проходження на вимогу поліцейського огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Alcotest», так і в медичному закладі.
При цьому, з відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння, але останній в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки, так і в медичному закладі. 
На відеозаписі також зафіксована процедура складання протоколу, зі змістом якого водій ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис. 
Змістом відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 30.12.2022 року, під час складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, який беззаперечно підтверджує відомості викладені в протоколі та вину правопорушника.
Апеляційний суд звертає увагу, що відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти медичний огляд. Тому, враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Alcotest», а після його відмови запропоновано пройти такий огляд у медичному закладі, його категорична відмова від огляду на стан сп`яніння беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
На відеозаписах зафіксовано момент зупинки транспортного засобу, перебування ОСОБА_1 за кермом автомобілю, а також перебіг складання протоколу про адміністративне правопорушення, в тому числі і неодноразова відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Поліцейськими від самого початку повідомлено останнього, що в нього виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та поведінка, що не відповідає обстановці. 
Тобто, дій, які б вказували на порушення поліцейськими порядку або Інструкції під час апеляційного розгляду скарги не встановлено та дії останніх були здійснені в межах наданих їм повноважень.
Доводи ОСОБА_1 про недопустимість відеозапису як доказу з огляду на його неповноту та порушення безперервності відео фіксації подій, апеляційний суд визнає неспроможними, з огляду на таке.
Зі змісту апеляційної скарги  ОСОБА_1  вбачається, що останній не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксовано саме він та події, які відбувались у зазначений в протоколі час та місці, а також не заперечує наявність на записі факту його відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння.
Оскільки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі фактично не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксовано події, які відбувались 30.12.2022 року, зокрема його спілкування з працівниками патрульної поліції та відповідно його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного засобу газоаналізатору «Alcotest» та у встановленому законом порядку в медичному закладі, апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відео достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколі обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. За наведених обставин, даний доказ,  з огляду на приписи ст.251 КУпАП, є належним та допустимим. 
При цьому, апеляційний суд наголошує, що в даній конкретній ситуації, вказане ОСОБА_1 порушення принципу безперервності відео фіксації, неповнота відеозапису, жодним чином не впливає на повноту, всебічність та об`єктивність з`ясування обставин у даній справі та доведеності поза розумним сумнівом факту вчинення останнім адміністративного правопорушення, оскільки інші докази, досліджені апеляційним судом, в  сукупності зі змістом відеозапису, надають можливість суду встановити всі обставини справи, та підтвердити обставини події правопорушення.
Доводи ОСОБА_1  стосовно того, що він за обставин, викладених в протоколі, не керував транспортним засобом, а лише пересів за кермо автомобілю вже після зупинки транспортного засобу працівниками поліції на прохання своєї дружини, колегія суддів визнає неспроможними та такими, що спростовуються доказами у справі. 
Так, вказані доводи апелянта беззаперечно спростовуються відеозаписами нагрудних камер працівників патрульної поліції, з яких вбачається, що за кермом автомобілю «HYUNDAI ACCENT», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебував саме ОСОБА_1 . Після неодноразових прохань працівника поліції, ОСОБА_1 вийшов із автомобіля саме з місця водія. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що при спілкуванні із працівниками поліції з приводу зупинки та складання протоколу, ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним автомобілем.
Таким чином, власні пояснення ОСОБА_1 , які зафіксовані на відеозаписах з нагрудних камер працівників патрульної поліції та зміст цих відеозаписів, поза розумним сумнівом підтверджують доведеність факту керування останнім автомобілем, за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин.
Апеляційний суд визнає вірним висновок місцевого суду стосовно не прийняття до уваги показів свідка ОСОБА_2 , яка є дружиною апелянта, стосовно того, що ніби саме вона керувала транспортним засобом «HYUNDAI ACCENT», державний номерний знак НОМЕР_1 , а лише коли за ними поїхала поліція, вона злякавшись попросила чоловіка ОСОБА_1 сісти за кермо вказаного автомобіля, оскільки у неї відсутнє посвідчення водія. Покази даного свідка спростовуються відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 . Крім того, ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні під відео фіксацію  ОСОБА_1 та його дружина - свідок ОСОБА_2 не зазначали про те, що за кермом автомобіля була дружина.
Вказані доводи апеляційний суд визнає такими, що спрямовані на намагання уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на поведінку ОСОБА_1 , яка була зафіксована на відеозаписах, зокрема на те, що на вимогу працівників поліції він відразу не зупинявся, автомобіль працівників поліції вимушений був випередити його та здійснити примусову зупинку шляхом блокування руху. Після цього, ОСОБА_1 не вийшов з автомобіля, а лише трішки відкрив скло дверей, а після неодноразових прохань працівника поліції, останній опустив скло водійських дверей автомобіля, повідомляючи комусь по телефону про його зупинку працівниками поліції. На запитання поліцейських чому рухається на автомобілі в комендантську годину, ОСОБА_1 повідомив, що повертаються з корпоративу. Далі, лише після неодноразових прохань працівника поліції ОСОБА_1 вийшов із автомобілю, та продовжував здійснювати телефонні дзвінки, навіть в той момент коли працівник поліції роз`яснював йому права визначені ст.268 КУпАП. 
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, а також особу правопорушника.
Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,   
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2023 року, якою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнаний винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду                                                               Р.І. Котелевський