ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 р. 	Справа № 520/10926/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Полях Н.А.) від 21.02.2023 року (повний текст рішення складено 21.02.2023 року) по справі № 520/10926/22
за позовом ОСОБА_1 
до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 ,  звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради від 26.08.22 р. реєстраційний номер 22543 та від 07.10.22 р. реєстраційний номер 22637;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради призначити державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за заявою позивача про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям від 05.08.22 р. відповідно до конституції України та Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" з урахуванням фактично отриманого сукупного доходу сім`ї.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач неправомірно відмовив в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 року у  задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Позивач, не погодився з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, невірно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Вказує, що відповідач на підставі абз. 2 та абз. 3 п. 13 Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 632 (далі - Порядок № 632) застосувавпри розрахунку уявні доходи позивача та його доньки, а не фактично отримані доходи. На думку позивача, оскаржуване рішення відповідача не відповідає вимогам законодавчих актів вищої юридичної сили ніж порядок №632, а саме статті 46 Конституції України та Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям". Позивач зазначив, що у разі застосування законодавчих актів, що мають вищу юридичну силу та з урахуванням фактично отриманого доходу позивача та його доньки, сім`ї була б призначена державна соціальна допомога. В зв`язку з чим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції неправомірно застосував положення Порядку № 632, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлялись.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач в період з 01.02.2017 по 31.07.2019 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради як отримувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (далі - ДСД малозабезпеченим сім`ям) відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям".
Позивач 05.08.2022 року звернувся до посадових осіб відповідача із заявою та документами для призначення допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.08.2022 року.
Рішенням управління від 26.08.2022 державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї з 01.08.2022 не призначено, оскільки середньомісячний дохід (7049,22 грн) перевищує рівень забезпечення прожиткового мінімуму (2340,00 грн).
При розрахунку середньомісячного сукупного доходу сім`ї для призначення ДСД малозабезпеченим сім`ям враховувався наступний склад сім`ї: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
ОСОБА_3 не враховувалася до складу сім`ї оскільки за даними інформаційно- аналітичної платформи електронної верифікації та моніторінгу від 10.08.2022 на момент звернення є працездатною особою, яка досягла 18-річного віку і не навчається за денною формою навчання у закладах загальної, середньої, професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти.
Не погоджуючись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся із зазначеним позовом.
Відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність відмови в призначенні державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, оскільки середньомісячний дохід перевищує рівень забезпечення прожиткового мінімуму.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України від 01.06.2000 № 1768-III "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" (далі - Закон України № 1768-III) спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям і сприяння їх економічній самостійності.
У своїй діяльності при призначенні ДСД малозабезпеченим сім`ям відповідач керується Законом, Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою КМУ від 24.03.2003 № 250 (далі - Порядок № 250) та Порядком обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 632 (далі - Порядок № 632).
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Розрахунок ДСД малозабезпеченим сім`ям проводиться відповідно до Порядку № 250.
Відповідно до п. 9 Порядку № 250 середньомісячний сукупний дохід малозабезпеченої сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів малозабезпеченої сім`ї, одержаний ними протягом шести місяців.
Шість місяців становлять два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги. Середньомісячний сукупний дохід малозабезпеченої сім`ї для призначення державної соціальної допомоги визначається відповідно до Порядку № 632.
Враховуючи вищезазначене, при розрахунку державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.08.2022 враховується дохід за I та II квартали 2022 року.
Під час розгляду справи встановлено, що 05.08.2022 позивач звернувся до посадових осіб відповідача із заявою та документами для призначення ДСД малозабезпеченим сім`ям з 01.08.2022.
Відповідно до п. 19 Порядку № 250 для призначення державної соціальної допомоги управлінням зроблені запити до Пенсійного фонду України для отримання відомостей про доходи осіб та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та до Державної податкової служби (далі - ДПС) для отримання відомостей про доходи осіб із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.
Відповідно до п. 5 Порядку № 250, для призначення ДСД малозабезпеченим сім`ям до складу малозабезпеченої сім`ї заявника включаються чоловік, дружина, рідні та усиновлені діти віком до 18 років, а також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (в тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей.
При розрахунку середньомісячного сукупного доходу сім`ї для призначення ДСД малозабезпеченим сім`ям враховувався наступний склад сім`ї: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_3 не враховувалася до складу сім`ї оскільки за даними інформаційно- аналітичної платформи електронної верифікації та моніторінгу від 10.08.2022 на момент звернення є працездатною особою, яка досягла 18-річного віку і не навчається за денною формою навчання у закладах загальної, середньої, професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти. (витяг додається).
Відповідно до п. 7 Порядку № 250 розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та середньомісячним сукупним доходом малозабезпеченої сім`ї.
Розмір прожиткового мінімуму для сім`ї залежить від її складу і визначається як сума прожиткових мінімумів, розрахованих і затверджених відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення.
До стабілізації економічного становища в Україні прожитковий мінімум для сім`ї та розмір державної соціальної допомоги визначається з урахуванням рівня забезпечення прожиткового мінімуму.
Рівень забезпечення прожиткового мінімуму встановлюється виходячи з можливостей державного бюджету і затверджується одночасно з прийняттям закону про Державний бюджет України на відповідний рік.
Рівень забезпечення прожиткового мінімуму для відповідних категорій громадян на 2022 рік визначено ст. 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та з 01.07.2022 року становить:
- для працездатних осіб - 1170,00 грн (2600,00 грн прожитковий мінімум для працездатних осіб x 45%),
Рівень забезпечення для сім`ї позивача на 01.08.2022 складає 2340,00 грн (1170,00 грн на ОСОБА_1 , як працездатну особу + 1170,00 грн на ОСОБА_2 , як працездатну особу).
Згідно з п. 9 Порядку № 250 середньомісячний сукупний дохід малозабезпеченої сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів малозабезпеченої сім`ї, одержаний ними протягом шести місяців. Шість місяців становлять два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги. При розрахунку ДСД малозабезпеченим сім`ям з 01.08.2022 дохід враховується за період з 01.01.2022 до 30.06.2022.
Середньомісячний сукупний дохід малозабезпеченої сім`ї для призначення державної соціальної допомоги визначається відповідно до Порядку № 632.
Так п. 13 Порядку № 632 встановлено, що під час обчислення державної соціальної допомоги для розрахунку середньомісячного сукупного доходу за кожний місяць, в якому відсутні доходи, включаються: 0,5 розміру мінімальної заробітної плати станом на кінець періоду, за який враховуються доходи, - для непрацюючих працездатних осіб, які не мали доходів, доходи яких були меншими за 0,5 розміру мінімальної заробітної плати протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту), та/або якими чи за яких не сплачено єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців періоду, за який враховуються доходи (крім військовослужбовців, а також осіб, щодо яких наявна заборгованість роботодавця із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, або осіб, які відповідно до законодавства звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування); осіб, які зареєстровані в центрі зайнятості та не отримували допомогу по безробіттю; осіб, які доглядали за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку.
Розмір мінімальної заробітної плати на 30.06.2022 становить 6500,00 грн.
Сукупний дохід сім`ї позивача для призначення ДСД малозабезпеченим сім`ям за попередні 6 місяців (з 01.01.2022 до 30.06.2022) склав 42295,29 грн, а саме 19500,00 грн (6500,00 грн x 0,5 розміру мінімальної заробітної плати x 6 місяців) дохід позивача + 13045,29 грн (заробітна плата ОСОБА_2 з 01.01.2022 до 31.03.2022) + 5401,35 грн (заробітна плата ОСОБА_2 з 01.04.2022 до 30.06.2022) + 4348,65 грн (дорахування до 0,5 розміру мінімальної заробітної плати (6500,00 грн x 0,5 х 3 місяці - 5401,35 грн заробітна плата ОСОБА_2 з 01.04.2022 до 30.06.2022).
Таким чином, середньомісячний дохід сім`ї позивача склав 7049,22 грн (42295,29 грн.).
Рішенням управління від 26.08.2022 державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї з 01.08.2022 не призначено, оскільки середньомісячний дохід (7049,22 грн) перевищує рівень забезпечення прожиткового мінімуму (2340,00 грн).
Відповідач вказував, що 04.10.2022 управлінням отримано інформацію про зарахування до учбового закладу з 01.10.2022 ОСОБА_3 , після чого зроблено повторний розрахунок державної соціальної допомоги сім`ї позивача з 01.08.2022 з урахуванням ОСОБА_3 у складі сім`ї та її доходу.
Сукупний дохід сім`ї позивача для призначення ДСД малозабезпеченим сім`ям за попередні 6 місяців (з 01.01.2022 до 30.06.2022) склав 52256,62 грн, а саме 19500,00 грн (6500,00 грн x 0,5 розміру мінімальної заробітної плати x 6 місяців) дохід позивача + 13045,29 грн (заробітна плата ОСОБА_2 з 01.01.2022 до 31.03.2022) + 5401,35 грн (заробітна плата ОСОБА_2 з 01.04.2022 до 30.06.2022) + 4348,65 грн (дорахування до 0,5 розміру мінімальної заробітної плати (6500,00 грн x 0,5 х 3 місяці - 5401,35 грн заробітна плата ОСОБА_2 з 01.04.2022 до 30.06.2022)) + 9750,00 грн. (6500 грн х 0,25 розміру мінімальної заробітної плати) дохід ОСОБА_3 )) + 211,33 грн. (інші доходи ОСОБА_3 за даними Державної податкової служби).
Середньомісячний дохід сім`ї позивача склав 8709,44 грн. (52256,62 грн. : 6 місяців).
Рішенням управління від 07.10.2022 в призначенні державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї з 01.08.2022 позивачу відмовлено, оскільки середньомісячний дохід (8709,44 грн.) перевищує рівень забезпечення прожиткового мінімуму (5720,00 грн.).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача, що відповідачем безпідставно віднесено до доходів сім`ї уявні доходи позивача та його доньки, оскільки вказані суми становлять 0,5 та 0,25 від мінімальної заробітної плати та на виконання абз. 2 та абз. 3    п. 13 Порядку № 632враховуються під час обчислення державної соціальної допомоги для розрахунку середньомісячного сукупного доходу за кожний місяць, в якому відсутні доходи.
В зв`язку з чим, приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв у межах Порядку № 250та Порядку № 632, та не мав повноважень у супереч вказаних Порядків та визначених формул обрахунку показників призначити соціальну допомогу.
З приводу посилання заявника апеляційної скарги на те, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає вимогам законодавчих актів вищої юридичної сили, колегія суддів зазначає наступне.
У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Положення статті 1, частин першої, третьої статті 95 Конституції України  у системному зв`язку з положеннями статті 3, частини першої статті 17, частини третьої статті 22, статей 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21 листопада 2019 року у справі №159/1411/17.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 440/2722/20 є помилковими, оскільки предметом спору у вказаній зразковій справі була протиправність відмови щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.  Тобто предмети спору у даній справі та у зразковій справі є різними.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості заявлених позивачем вимог, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без задоволення адміністративного позову.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2023по справі №520/10926/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    О.В. Присяжнюк