Справа № 127/19758/23 
Провадження № 33/801/821/2023
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач: Панасюк О. С.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року                                                                               м. Вінниця

       Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної митної служби України на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 серпня 2023 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 481 Митного кодексу України, 

встановив:

       Згідно з протоколом про порушення митних правил № 0331/401000/23 від 22 квітня 2023 року 22 квітня 2023 о 15 год 14 хв. в зону митного контролю пункту пропуску «Могилів-Подільський-Отач» відділу митного оформлення «Автомобільний» митного поста «Дністер» Вінницької митниці в напрямку «виїзд з України» заїхав легковий автомобіль марки «AUDI Q7» з громадянином Республіки Литви ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_1 , що слідував з України в Республіку Молдова. Цей транспортний засіб не є власністю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ). 
       Під час проведення митного контролю та перевірки на підставі інформації автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» (далі - АСМО «Інспектор») встановлено, що громадянин Республіки Литви ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) 12 березня 2021 через пункт пропуску «Нові Яриловичі-Нова Гута» відділу митного оформлення № 1 - 4 митного поста «Нові Яриловичі» Північної митниці, ввіз на митну територію України легковий автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 VIN- НОМЕР_3 , ввезений в Україну 12 березня 2021 року в режимі «Тимчасове ввезення до 1 року», з метою особистого користування. 
       Станом на 22 квітня 2023 року інформація щодо вивезення вказаного транспортного засобу за межі митної території України або поміщення його в інший митний режим відсутня.
       Таким чином громадянин Республіки Литви ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) перевищив встановлений статтею 380 Митного кодексу України (далі - МК України) строк тимчасового ввезення транспортного засобу - легкового автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 VIN- НОМЕР_3 , більше ніж на тридцять діб, чим вчинив порушення митних правил, за що частиною шостою статті 481 МК України передбачена адміністративна відповідальність.
       Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 серпня 2023 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 481 МК України, закрито у зв`язку із вчиненням дій особою у стані крайньої необхідності.
       Вінницька митниця Державної митної служби України подала апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 серпня 2023 року скасувати та постановити нову, якою ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 481 МК України та накласти стягнення у межах санкції цієї статті.        
       Апеляційна скарга мотивована тим, що  ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) повернувся на територію України 24 червня 2022 року, однак після повернення не вчинив жодних дій по вивезенню транспортного засобу за межі митної території України або повідомлення митних органів про неможливість такого ввезення, зокрема про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), в результаті чого транспортний засіб продовжує незаконно перебувати на митній території України. Вина  ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 481 МК України, доведена в повному обсязі, а звільнення його від відповідальності за вчинене правопорушення не відповідатиме обставинам справи і не може виконати свою мету визначену статтею 23 КУпАП, зокрема послужити тією мірою відповідальності, яка дозволить особі усвідомити протиправність свого вчинку, а також запобігти вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Відповідно до частини сьомої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
       Частиною четвертою статті 2 КУпАП установлено, що питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються МК України.
       Згідно зі статтею 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
       За змістом статей 245, 252, 280 КУпАП та статей 486, 489 МК України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в тому числі, про порушення митних правил, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
       Порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність (частина перша статті 458 МК України).
       Згідно з частиною першою статті 380 МК України тимчасове ввезення громадянами - нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами в з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.
       Частиною шостою статті 481 МК України передбачена адміністративна відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування.
       Згідно з статтею 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
       Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
       У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
       Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
       Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
       Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
       Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
       Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
       Отже не є порушенням митних правил дія, яка хоч і визнається МК України як така, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам людини, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за існуючих обставин не могла бути усунута іншими засобами та якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
       Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) на час оголошення в Україні воєнного стану 24 лютого 2022 року проживав за місцем своєї реєстрації - у м. Києві, 25 лютого 2022 року через обґрунтовану небезпеку, зокрема своєму життю виїхав за межі території України та повернувся до України 24 червня 2022 року. 
Транспортний засіб - автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 VIN- НОМЕР_3 , як видно з наданої адвокатом Маликом О. В. довідки щодо стану транспортного засобу № 120, виданої 07 серпня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоград Одеса», з 28 січня 2022 року перебував на СТО в м. Одеса і станом на 31 липня 2023 року залишався технічно несправним, у зв`язку з відсутністю необхідних для ремонту запасних частин та неможливістю проведення ремонтних робіт.
Листом Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України) від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Отже ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та / або фізичних осіб по договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких /-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких /-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Строк вчинення покладених МК України на ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) обов`язків (до 12 березня 2022 року) охоплював період вищевказаних обставин.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції оцінивши доводи учасників справи та докази у справі, які були досліджені в їх сукупності, прийшов до правильного висновку про закриття провадження у справі з тих підстав, що дії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) були вчинені ним в стані крайньої необхідності.
       Таким чином апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
       
       Апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, а постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 серпня 2023 року - без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                 О. С. Панасюк