ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2023 р.	Справа № 520/11919/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.
представника позивача Шандули О.О.,
представника відповідача Капустника В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 (суддя Зоркіна Ю.В.; м. Харків) по справі № 520/11919/21
за позовом           ОСОБА_1  
до          Харківського національного медичного університету                  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського національного медичного університету (далі по тексту – відповідач, ХНМУ), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного медичного університету, яка полягає у відмові нарахувати та виплатити на її користь заборгованість по соціальній стипендії за період з 18.12.2010 по 30.09.2012 та січень 2013 року; 
- зобов`язати Харківський національний медичний університет нарахувати та виплатити заборгованість по соціальній стипендії за період з 18.12.2010 по 30.09.2012 та січень 2013 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, що викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду, та позовну заяву повернуто позивачці.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021  по справі № 520/11919/21 - скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2022 адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду копії позовної заяви з додатками.
На виконання вимог ухвали суду 14.05.2023 позивачкою надано відповідний пакет документів та зазначено, що, окрім заявлених позовних вимог, позивач також просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію по заборгованості по соціальній стипендії та надати позивачу детальний розрахунок (на момент виплати заборгованості, яка складає 12636,94 грн.).
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023  по справі № 520/11919/21 у відкритті провадження відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023  по справі № 520/11919/21 та зобов`язати суд першої інстанції прийняти позовну заяву та відкрити провадження у справі № 520/11919/21.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що справа підсудна Харківському окружному адміністративному суду і може бути розглянута за правилами адміністративного судочинства, інакше дії суду можна розцінювати, як самоусунення від розгляду справи. Що стосується розгляду справи у Дзержинському районному суді міста Харкова, на ухвалу якого посилається суд, то із наведених даних судом розгляд справи не здійснювався, а провадження не відкривалося, оскільки Дзержинським районним судом м. Харкова було повернуто позовну заяву у зв`язку із спливом строку позовної давності, тобто Дзержинським районним судом питання підсудності не вирішувалося, що і дозволило позивачці звернутися з позовом про оскарження дій Харківського національного медичного університету до Харківського окружного адміністративного суду.
Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позовну заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі "Zаndv. Аustria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це, не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України,     суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Аналіз вищезазначених норм вказує, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність Харківського національного медичного університету, яка полягає у відмові нарахувати та виплатити на її користь заборгованість по соціальній стипендії, тобто, позов фактично стосується відшкодування позивачці невиплаченої стипендії.
Таким чином, оскільки у спірних правовідносинах Харківський національний медичний університет не має встановлених вимогами Кодексу адміністративного судочинства України ознак суб`єкта владних повноважень, то вимоги позивача пов`язані із захистом суб`єктивного майнового права та мають характер приватноправових відносин, які виникли між сторонами у справі як рівноправними учасниками.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до Дзержинського районного суду міста Харкова із позовом до Харківського національного медичного університету про стягнення заборгованості по соціальній стипендії, компенсації на момент виплати заборгованості, стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування заявлених вимог у справі № 638/15009/16-ц позивачем вказано про те, що відповідно до наказу №267-С від 15.08.2010 її було зараховано на бюджетну форму навчання в Харківський національний медичний університет на перший курс II медичного факультету за спеціальністю «Лікувальна справа». 01.02.2013 позивача відраховано зі складу студентів ХНМУ за невиконання навчального плану.
Протягом навчання позивач неодноразово зверталась до відповідача про призначення та виплату соціальної стипендії. Звернення залишились безрезультатними. В липні 2013 року позивач звернулась до Держфінінспекції в Харківській області щодо порушень законодавства в діях посадових осіб ХНМУ при виплаті соціальної стипендії за період її навчання з 01.09.2010 по 31.01.2013.
З довідки ДФІ від 16.09.2013 вбачається, що соціальна стипендія мала бути призначена позивачу з дня продовження інвалідності та встановлення другої групи, тобто з 18.12.2010 до моменту відрахування - 01.02.2013, та зазначено про встановлення недоплати без урахування індексації.
На звернення до ХНМУ від 22.10.2013 № 168-В та від 29.10.2013 № 178-В надано відповіді від 28.10.2013 №168-В та від 07.11.2013 № 178-В, у яких наявність заборгованості заперечується.
Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 30 липня 2019 року (справа № 638/15009/16-ц) позовна заява ОСОБА_1 до Харківського національного медичного університету про стягнення заборгованості по соціальній стипендії, компенсації на момент виплати заборгованості, стягнення моральної шкоди залишена без задоволення внаслідок спливу строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.
Постановою Харківського апеляційного суду від 31.01.2020 апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року залишено без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи вищевказане та перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовну заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ..
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 по справі № 520/11919/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  12.07.2023 року