Постанова
Іменем України 
07 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 127/27922/21
провадження № 51-37км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі: 
головуючої                                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                 ОСОБА_4 ,  
представника потерпілого                          ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),        
прокурора                                                     ОСОБА_6 ,
    
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року в кримінальному провадженні № 12021020010000866 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  
 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.       За вироком Вінницького міського суду м. Вінниці від 09 серпня 
2022 року  ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
2.       Постановлено стягнути на користь потерпілого ОСОБА_8 : з ОСОБА_7 -  1 046 325,39 грн на відшкодування моральної шкоди; з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» - 9 482,60 грн на відшкодування витрат на лікування та 474,13 грн на відшкодування моральної шкоди. 
3.       Оскарженою ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 змінено в частині призначеного йому покарання та рішення щодо стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілого. На підставі ст. 75 КК України звільнено  ОСОБА_7  від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 
1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 зазначеного Кодексу. Постановлено стягнути з 
ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. В решті вирок залишено без змін.
4.       Згідно з вироком ОСОБА_7 засуджено за те, що він 05 червня 2021 року близько 11:55, керуючи технічно справним автомобілем марки «MERCEDES-BENZ А160», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходячись у м. Вінниці на вул. Л. Толстого в районі будинку № 9, рухаючись заднім ходом по проїзній частині вказаної вулиці у напрямку вул. Маліновського, усупереч вимогам пунктів 1.7, 10.1, 10.9, 12.3 Правил дорожнього руху України не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до інших осіб та не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, через що, з необережності, допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_8 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має явні ознаки інвалідності та в супроводі матері ОСОБА_9 перетинав проїзну частину вулиці Л. Толстого зліва направо відносно руху автомобіля.
5.       Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, які не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння та не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, у вигляді сполучної травми тіла, а саме: закриті поперечні уламкові переломи обох стегнових кісток на рівні середньої-нижньої третини діафізів зі зміщенням, садна ділянок спини та нижніх кінцівок.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала  
6.       У касаційній скарзі представник потерпілого просить оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що судом безпідставно застосовано ст. 75 КК України, що призвело до призначення засудженому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, а також необґрунтовано занижено розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілого. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 протягом усього судового розгляду не визнавав своєї винуватості у ДТП, намагаючись перекласти її на потерпілого, не вибачився перед останнім та його законним представником та не вчинив жодних дій, спрямованих на усунення наслідків кримінального правопорушення та відшкодування завданої внаслідок нього шкоди. При цьому апеляційним судом залишено поза увагою конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки для неповнолітнього потерпілого, який є інвалідом із дитинства, внаслідок ДТП став безпорадним і потребує стороннього догляду, втратив можливість проходження навчання у США, потребує подальшого лікування та реабілітації, внаслідок чого продовжує зазнавати тяжких тривалих душевних страждань. 
Позиції інших учасників судового провадження
7.       У засіданні суду касаційної інстанції прокурор і представник потерпілого підтримали касаційну скаргу останньої і просили її задовольнити. 
Мотиви Суду
8.       Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
9.       Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
10.   Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
11.   Обґрунтованість засудження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не заперечуються.
12.   Як зазначено в ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
13.   Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
14.   За приписами ст. 75 КК України (у редакції на час вчинення кримінального правопорушення), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
15.   Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді обмеження волі, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
16.   Так, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбуванняпризначеного йому основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, апеляційний суд зважив на те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, є інвалідом ІІІ-ї групи, має на утриманні малолітню дитину, працює, за місцем роботи і проживання характеризується виключно позитивно, а вчинене ним кримінальне правопорушення згідно з положеннями статей 12, 25 КК України є нетяжким злочином, вчиненим із необережності. При цьому апеляційним судом враховано відповідні правові позиції Верховного Суду, який у своїх постановах указав на те, що умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б, з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, давали суду підставу дійти висновку про можливість виправлення і перевиховання без відбування покарання (постанова від 19 липня 2018 року у справі № 755/6254/17). При цьому заборони застосування ст. 75 КК України у разі невизнання засудженим своєї вини зазначений Кодекс не містить (постанова від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к).
17.   У матеріалах кримінального провадження міститься досудова доповідь, підготовлена органом пробації, за даними якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя та історію правопорушення, у тому числі й те, що він має стійкі соціальні зв`язки, до адміністративної відповідальності у минулому не притягувався, свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнає частково, але шкодує про вчинене, частково відшкодував витрати на лікування потерпілого, передбачених ст. 67 КК України обставин, які б обтяжували його відповідальність, не встановлено, а також низьку імовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства і для окремих осіб.
18.   Як встановлено у ході судового розгляду, ОСОБА_7 фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди не заперечував, а часткове визнання ним вини пов`язане з його власною оцінкою цих обставин і поведінки її учасників, зокрема, дій потерпілого та його матері, в яких убачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху в частині обов`язків пішохода. 
19.   З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів касаційного суду вважає, що призначене засудженому   ОСОБА_7  покарання із застосуванням ст. 75 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого.  
20.   Стосовно рішення апеляційного суду щодо зменшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь потерпілого 
ОСОБА_8 , суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
21.   Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ЦК України).
22.   З огляду на конкретні обставини цієї справи, колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком апеляційного суду про те, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції на рівні 1 046 325,39 грн відповідно до граничного максимального розміру, вказаного у висновку експерта від 05 травня 2022 року № 1419/22-21 за результатом проведення судової психологічної експертизи, є надміру високим. При цьому касаційний суд зауважує, що жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду і має оцінюватись у сукупності з іншими доказами у справі для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України). 
23.   Визначений апеляційним судом розмір моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн, яка підлягає стягненню на користь потерпілого, є обґрунтованим, ураховує ступінь та тривалість моральних страждань останнього і відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.
24.   На підставі вищенаведеногоСуд дійшов висновку, що касаційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню, а ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 слід залишити без зміни.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів 
ухвалила:
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                 ОСОБА_3