Справа № 351/1734/22
Провадження № 22-ц/4808/618/23
Головуючий у І інстанції Калиновський М.М.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.
суддів:                                Фединяка В.Д., Максюти І.О.
секретаря                        Кузів А.В.
за участю                        представника апелянта 
адвоката Мельника Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Мельника Юрія Васильовича на рішення Снятинського районного суду від 07 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Калиновського М.М. в м. Снятин, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування майнової та моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі – ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»), про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що 24 липня 2022 року о 16:22 год відповідач  ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Opel Vectra, д.н.з.  НОМЕР_1 , та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, виїзджаючи з другорядної дороги, не надав перевагу в русі автомобілю Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача та допустив зіткнення з останнім, внаслідок чого автомобіль Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Снятинського районного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 351/998/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. 
Автомобіль Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач, застрахований у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». У зв`язку з настанням страхового випадку вказана страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в розмірі 74 249 грн. Однак, згідно звіту за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ від 27 вересня 2021 року № 238/22, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 85 176 грн, а вартість відновлювального ремонту – 149 133 грн.
Оскільки виплачене страхове відшкодування в розмірі 74 249 грн в повній мірі не покриває завдану шкоду у вигляді реальних збитків, різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) та страховою виплатою становить 74 884 грн, яку необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_1 , як із заподіювача шкоди.
Окрім того, з відповідача підлягають стягненню і витрати позивача, пов`язані з евакуацією пошкодженого автомобіля з місця ДТП - с. Устя Снятинської міської територіальної громади до місця вимушеної стоянки в м. Коломия, а саме 1 700 грн за евакуатор та 360 грн за стоянку, та витрати на евакуацію автомобіля з місця вимушеної стоянки в м. Коломия до місця здійснення ремонту в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області в розмірі 15 000 грн. 
Таким чином, у відшкодування матеріальної шкоди з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 91 944 грн.
Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що на момент ДТП 24 липня 2022 року в його автомобілі в якості пасажирів перебувало троє онуків, двоє з яких неповнолітні: ОСОБА_3 , 2003 р.н., ОСОБА_4 , 2006 р.н. та ОСОБА_5 , 2009 р.н., які, так само як і він, в результаті ДТП отримали забої, а ОСОБА_6 перелом носової кисті та травму лівої стопи. Внаслідок протиправної поведінки відповідача, він зазнав моральних та душевних страждань. Крім цього, незаконні дії відповідача призвели до порушення його встановлених життєвих зв`язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації його життя, зокрема, у зв`язку з тривалим перебуванням автомобіля на ремонті, було порушено ритм та організацію його життя, оскільки він проживає за 20 км від свого місця роботи і автомобіль використовує для поїздок на роботу. Крім того, він є особою похилого віку, часто хворіє і автомобіль необхідний йому, як засіб пересування, а з вини відповідача він був цього позбавлений. В свою чергу відповідач взагалі не вживав жодних дій для відшкодування завданої шкоди, у зв`язку з чим позивач вимушений був їздити за 200 км за відповідними документами, підтверджуючими факт ДТП, зокрема в поліцію та в суд м. Снятина, звертатись за правовою допомогою. 
Таким чином, у зв`язку з протиправними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 20 000 грн, що є співмірним із завданими моральними та душевними стражданнями і являється розумною та справедливою сумою.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 91 944 грн, моральну шкоду в розмірі 20 000 грн та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 984,80 грн.
Рішенням Снятинського районного суду від 07 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану майнову шкоду в розмірі 90 313,73 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та судові витрати в розмірі 1 984,80 грн. 
В решті позову відмовлено.
На рішення суду представник ОСОБА_1 – адвокат Мельник Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що при визначенні матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд безпідставно взяв до уваги звіт за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ від 27 вересня 2021 року № 238/22, не врахувавши доводи сторони відповідача про те, що такий не є належним та допустимим доказом, оскільки огляд транспортного засобу проведений без участі ОСОБА_1 і ті запчастини, які нібито мав замінити ОСОБА_2 під час відновлювального ремонту свого автомобіля та які вказані у звіті, викликають сумнів. У звіті та інших наданих позивачем документах не вказано, що саме замінено на нові деталі у автомобілі. Тому даним звітом не підтверджено твердження позивача про те, що сума страхового відшкодування 74 294 грн не покриває завдану шкоду у вигляді реальних збитків. Також у звіті відсутнє посилання на ПДВ (не вказано чи сума розрахована із ПДВ чи без ПДВ). Звіт виготовлений на замовлення позивача на підставі договору, укладеного із ДП «Експерт-Сервіс Авто», що викликає сумнів у його дійсності та правдивості.
Зауважує, що позивач не скористався своїм правом на звернення до страховика із запереченням щодо невідповідного відшкодування завданих йому збитків, адже полісом обов`язкового страхування відповідача від 19 жовтня 2022 року передбачена сума страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, 130 000 грн.
Також апелянт вказує, що оскільки суд визнав звіт від 2021 року допустимим доказом, а для підтвердження чи спростування зазначеного у звіті необхідні спеціальні знання, то відповідач звернувся до оцінювача ОСОБА_7 з метою надання оцінки вказаному звіту. З рецензії на звіт від 29 березня 2023 року вбачається допущення оцінювачем ОСОБА_8 ряду порушень, які суд першої інстанції проігнорував, що призвело до ухвалення неправильного по суті рішення. 
Судом не взято до уваги висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц, в якій Верховний Суд зазначив, що для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку суд повинен був у порядку, визначеному процесуальним законом, роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а також наслідки не призначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів.
Не враховано судом і висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, де зазначено, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а у разі виникнення спору щодо розміру заподіяної шкоди, суди виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. 
Наведене підтверджує незаконність рішення суду першої інстанції, оскільки в матеріалах даної справи відстуні документи, які б підтверджували правильну і остаточну суму завданих збитків. 
На думку апелянта, суд безпідставно прийняв як докази товарно-транспортну накладну № 4644 від 27 липня 2022 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 5059 від 10 листопада 2022 року та акт здачі-приймання робіт № 60 від 10 листопада 2022 року між замовником ОСОБА_2 та ТОВ «Верест», згідно яких позивачу були надані транспортні послуги по перевезенню його автомобіля з м. Коломия в м. Кам`янець-Подільський, вартість яких склала 15 000 грн, оскільки дані документи суперечать один одному та не відповідають дійсності. 
Апелянт не погоджується і з розміром визначеної судом моральної шкоди, вважає, що такий розрахований без урахування вимог розумності та справедливості, є завищеним та нічим не аргументованим, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з даного питання.
З наведених мотивів просить рішення суду першої інстанції скасувати.
Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України не скористалися.
У засіданні апеляційного суду представник апелянта - адвокат Мельник Ю.В. вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив її задоволити. Суду повідомив, що його довіритель ОСОБА_1 перебуває у лавах ЗСУ. Також ним узгоджено з клієнтом, що ОСОБА_1 щодо продовження розгляду справи за участі його представника не заперечує.
Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Позивач надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник третьої особи причину неявки суду не повідомив.
З урахуванням положень частини другої статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24 липня 2022 року о 16:22 год відповідач  ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Opel Vectra, д.н.з  НОМЕР_1 , та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, виїзджаючи з другорядної дороги не надав перевагу автомобілю Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім. В результаті ДТП автомобіль Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Снятинського районного суду Івано-Франкіської області від 31 серпня 2022 року у справі № 351/998/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення (а.с. 13-14). 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу № ЕР-206373528 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 жовтня 2021 року. Полісом визначено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн, розмір франшизи - 2 600 грн (а.с. 20). 
На виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 74 179,78 грн, отримання якого підтверджується копією довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 48).
Зі звіту за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ № 238/22 від 27 вересня 2021 року, виконаного ДП «Експерт-Сервіс Авто» на замовлення ОСОБА_2 , вбачається, що вартість відновлювального ремонту КТЗ Renault Duster, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження у ДТП, враховуючи пошкодження зазначені в протоколі огляду транспортного засобу, станом на дату оцінки 02 серпня 2022 року складає: 149 133,51 грн (а.с. 21-26).
В Додатку 6 до звіту про оцінку КТЗ № 238/22 від 27 вересня 2022 року ТОВ УЕЦ ДП «Експерт-Сервіс Авто» у м. Хмельницькому на фототаблицях №№ 1-5 відображено види представленого на оцінку 02 серпня 2022 року автомобіля Renault Duster, ідентифікаційний № НОМЕР_4 , реєстр. № НОМЕР_2 , його пошкоджень і пошкоджених складових частин (а.с. 41-45).
Згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 10 листопада 2022 року ОСОБА_2 було здійснено оплату за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу ОСОБА_2 в сумі 360 грн (а.с. 50).
З товарно-транспортної накладної № 4644 від 27 липня 2022 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 5059 від 10 листопада 2022 року та акту здачі-приймання робіт № 60 від 10 листопада 2022 року між замовником ОСОБА_2 та ТОВ «Верест» слідує, що останнім були надані транспортні послуги по перевезенню автомобіля Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , з м. Коломия до м. Кам`янець-Подільский. Вартість вказаних транспортних послуг склала 15 000 грн та була оплачена ОСОБА_2 (а.с. 51, 53, 54).
Частково задовольняючи позов  ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час вчинення ДТП належав на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , а тому саме останній є відповідальним за шкоду, заподіяну цим транспортним засобом позивачу. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь різниці між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 74 953,73 грн, 360 грн за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу та 15 000 грн вартості транспортних послуг по перевезенню автомобіля Renault Duster з м. Коломия до м. Кам`янець-Подільський є підставними та підлягають до задоволення. 
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 700 грн вартості евакуації автомобіля з місця ДТП - с. Устя Снятинської міської територіальної громади до місця тимчасового зберігання в м. Коломия, то суд дійшов висновку, що така не підлягає задоволенню, оскільки належних доказів на її підтвердження суду не надано. 
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, доведеність вини відповідача у вчиненні ДТП, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача відносно нього та членів його родини, фізичним болем, пошкодженням його майна, характер майнових втрат, зокрема, зміни звичайного укладу життя позивача та додаткові зусилля для його організації у зв`язку із неможливістю експлуатувати придбаний ним транспортний засіб, неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, засади розумності та справедливості, а також усталену практику Європейського суду з прав людини, дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 10 000 грн моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України).
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Судом першої інстанції встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина водія автомобіля Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування в розмірі 74 179,78 грн. Предметом спору є відшкодування майнової шкоди, а саме: різниці між вартістю відновлювального ремонту та сумою страхового відшкодування, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, стягнення коштів за евакуацію автомобіля з місця ДТП до місця тимчасового зберігання в м. Коломия та за тимчасове зберігання транспортного засобу, а також перевезення автомобіля з місця тимчасового зберігання в м. Коломия до місця здійснення ремонту у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області і моральної шкоди в сумі 20 000 грн. 
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням його транспортного засобу внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача  ОСОБА_1 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 74 953,73 грн на відшкодування матеріальної шкоди, що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача, який відповідно до звіту за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ від 27 вересня 2021 року № 238/22 становить 149 133,51 грн, та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 74 179,78 грн.
Також правильним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 360 грн за зберігання тимчасово затриманого автомобіля позивача та 15 000 грн вартості транспортних послуг по перевезенню вказаного автомобіля з м. Коломия до м. Кам`янець-Подільський. Понесення таких втрат підтверджується платіжними документами (квитанціями), яким суд дав належну оцінку.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежності звіту за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ від 27 вересня 2021 року № 238/22, як доказу на підтвердження розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції стороною відповідача не надано жодних доказів, які б спростовували правильність зазначених у звіті висновків. 
Частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд та отримуючи професійну правничу допомогу від адвоката, з часу подачі даного позову та протягом всього часу розгляду справи в суді першої інстанції не скористався своїм правом на подання належних та достатніх доказів на спростування доводів позовної заяви ОСОБА_2 (в тому числі не заявляв клопотання про призначення відповідної експертизи з метою спростування зазначених у звіті висновків щодо розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди). Посилання апелянта в цій частині на порушення судом процесуальних норм щодо нероз`яснення сторонам необхідності призначення експертизи не заслуговує на увагу, оскільки сторона, як уже зазначалося, користувалася допомогою адвоката, який обізнаний щодо своїх прав. Крім того, у судовому засіданні апеляційного суду на запитання головуючої щодо клопотання про призначення експертизи представник апелянта таким правом не скористався. 
Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц, про те, що для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку суд повинен був у порядку, визначеному процесуальним законом, роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а також наслідки не призначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів, оскільки матеріали справи, крім наданого позивачем звіту за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ від 27 вересня 2021 року № 238/22, не містять будь-яких інших доказів щодо розміру завданої позивачу матеріальної шкоди, що вказувало б на навність розбіжностей.
Щодо доданої апелянтом до апеляційної скарги рецензії на звіт № 238/22 від 27 вересня 2021 року, складеної 29 березня 2023 року оцінювачем ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається з матеріалів справи, вказана вище рецензія не була подана відповідачем до суду першої інстанції. При цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували неможливість звернення відповідача чи його представника до оцінювача за виготовленням рецензії під час розгляду справи судом першої інстанції чи доказів неможливості її подання до суду першої інстанції, матеріали справи не містять.
Відтак, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про долучення доказів у справі в апеляційному суді, оскільки останнім в силу статті 367 ЦПК України належним чином не доведено неможливість подання таких до суду першої інстанції з незалежних від нього причин (у тому числі враховуючи представництво ним інтересів відповідача в суді першої інстанції з часу подання позову за ордером від 08 грудня 2022 року) або безпідставної відмови прийняття цих доказів судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що представлені позивачем докази понесення витрат на транспортування пошкодженого автомобіля містять суперечності та є недостовірними, колегія суддів відхиляє, адже, як вбачається із копій вказаних документів, такими підтверджується факт надання ТОВ «Верест» позивачу ОСОБА_2 послуг з перевезення його автомобіля Renault Duster, д.н.з.  НОМЕР_2 , з м. Коломия до м. Кам`янець-Подільський та оплата позивачем таких транспортних послуг. Зокрема, з товарно-транспортної накладної № 4644 від 27 липня 2022 року та подорожнього листа ТОВ «Верест» (водій ОСОБА_9 ) вбачається, що даним підприємством здійснювалося перевезення автомобіля Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , на замовлення ОСОБА_2 . Оформлення 10 листопада 2022 року квитанції до прибуткового касового ордеру № 5059 та акту здачі-приймання робіт № 60 між замовником ОСОБА_2 та ТОВ «Верест» не нівелює наведений факт, а вказує на іншу дату здачі та оплати виконання замовлення.
Інші доводи апеляційної скарги щодо неправомірності стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду в цій частині з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, немає.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині неправомірності стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.
Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Суд першої інстанції, встановивши, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, що безумовно негативно вплинуло на його моральний стан та призвело до душевних страждань, та із застосуванням вимог розумності і справедливості, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Мельника Ю.В. слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Мельника Юрія Васильовича залишити без задоволення.
Рішення Снятинського районного суду від 07 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 липня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                        Л.В. Василишин
Судді:                                                                        В.Д. Фединяк
І.О. Максюта