Справа № 345/405/23 
Провадження № 33/4808/390/23 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1   та його захисника адвоката Романів О.П. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Калуського міськрайонного  суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  жителя  АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.,- 

                                                           в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 19 січня 2023 року о 23 год. 14 хв., в с. Голинь по вул. С.Бандери, , керував автомобілем  марки «Mercedes-Benz 210» реєстраційний номер . НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду в медичному закладі водій відмовився, чим порушив 2.5 Правил дорожнього руху України.
На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки його доводам про  відсутність жодної інформації на момент зупинки транспортного засобу про необхідність зупинки транспортного засобу. 
Вказує на те, що знаходження в транспортному засобі, який не є в стані руху, особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130КУпАП.  Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги свідчення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повністю підтверджують його невинуватість у вчиненні правопорушення. 
Звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання ОСОБА_2 , який підтвердив факт керування ним транспортним засобом  19.01.2023 року та який повністю узгоджується з іншими доказами по справі, показаннями свідків та протоколом про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП. 
Зазначає, що протокол в його присутності не складався, йому не вручався і він його не отримував. В матеріалах справи відсутні будь-які докази вручення йому копії протоколу про адміністративне правопорушення. 
Вважає, що суд першої інстанції формально досліджував докази, надаючи перевагу виключно усним свідченням поліцейського Сідляра В.В., без жодного підтвердження цього факту письмовими доказами.
Просить постанову суду скасувати, а провадження по справі щодо нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Романів О.П. повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Так, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та оскаржити судові рішення. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року  та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо  права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.  
Зокрема, ЄСПЛ  неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
При з`ясуванні обставин справи, суд прийшов до правильного висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 118764 від 19.01.2023,  актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого  сп`яніння або перебуванням під впливом  лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписами.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю доводиться зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки останній, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що повністю доведено в ході судового розгляду.
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення,  суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№118764 від 19.01.2023 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 19 січня 2023 року о 23 год. 14 хв., в с. Голинь вул.С.Бандери, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz 210», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації руху. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Alkotest 6820 та в медичному закладі Калуській ЦРЛ водій відмовився (а.с. 1). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення  складений  уповноваженою на те особою, працівником поліції із заповненням всіх необхідних реквізитів. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від підпису у вказаному протоколі і пояснень відмовився.
ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.
Посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте  ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що він не був обізнаний про висунуте стосовно нього обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, не розумів змісту висунутого обвинувачення та був позбавлений права на здійснення ефективного захисту своїх інтересів в суді. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Так, протокол про адміністративне правопорушення разом свідчить про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та повністю розумів суть висунутого стосовно нього обвинувачення. 
В матеріалах справи відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про виконання працівником поліції своїх обов`язків щодо її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Зі змісту пояснень працівників поліції, яких було допитано в суді першої інстанції вбачається, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 була спрямована на ускладнення виконання ними своїх процесуальних обов`язків у зв`язку з чим, копію протоколу про адміністративне правопорушення було направлено правопорушнику поштовим відправленням. 
При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.
Зокрема, в матеріалах провадження міститься клопотання про закриття провадження у справі, яке було подано особою , яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 21.04.2023 року до суду першої інстанції, зміст якої свідчить про те, що останній повністю розумів суть висунутого стосовно нього обвинувачення та мав можливість здійснювати ефективний захист своїх інтересів в суді першої інстанції. 
Так, у вказаному клопотанні ОСОБА_1 зазначає обставини за яких стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення та вказує на те, що правовою підставою для складання протоколу було те, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським та в проведення відповідного огляду у медичному закладі. Стверджує що протокол про адміністративне правопорушення складено на нього безпідставно, оскільки він не керував транспортним засобом, пересів за кермо транспортного засобу із заведеним двигуном, оскільки мав намір «налаштувати тепло і включити музику» Вказує на те, що не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , оскільки не керував транспортним засобом і на законних підставах відмовився від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.  
До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3), згідно якого водій ОСОБА_1 19.01.2023 року о 23 год. 30хв. направлявся до КНП «Калуська ЦРЛ».  
Відповідно до вказаного направлення у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.
Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи  для  огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під  впливом лікарських препаратів,  що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський   забезпечує   проведення   огляду   водія транспортного  засобу  в  закладі  охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Таким чином, направлення водія транспортного засобу до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння є правовою підставою для проведення такого огляду лікарем відповідного медичного закладу.  
Із рапорту працівника поліції від 19.01.2023 року, долученого до матеріалів справи, вбачається, що 19.01.2023 року під час патрулювання в складі СРПП спільно з поліцейським ОСОБА_4 по вул.С. Бандери в с.Голинь було зупинено автомобіль марки «Mercedes –Benz210», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, внаслідок чого останьому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Alkotest 6820 поліцейським та проїхати на медичний огляд до Калуської ЦРЛ, на що останній відмовився.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника  Калуського РВП про законність своїх дій.
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності  дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД № 228725 від 19.01.2023,  ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за  ст.126 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді  штрафу у розмірі 425 грн. за те, що він керував транспортним засобом та не мав при собі і не пред`явив поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів  (а.с. 6)  Вищевказана постанова додатково вказує на правильність висновків суду першої інстанції про те, що саме ОСОБА_1   керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz 210» реєстраційний номер . НОМЕР_1 . 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. 
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Зокрема, з відеореєстратора патрульної машини працівників поліції вбачається, що працівники поліції під`їжджають до транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 210» реєстраційний номер . НОМЕР_1   за кермом якого перебуває водій ОСОБА_1 , який в подальшому виходить з машини та продовжує спілкуватись з поліцейськими. У вищевказаного транспортного засобу включені фари ближнього світла та працює двигун, а сам транспортний засіб частково знаходиться  на  правому узбіччі своєю правою частиною.  
Відеозаписом також зафіксовано, як водій ОСОБА_1 в категоричній формі відмовляється  від проходження огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою технічного приладу Драгер та від проходження огляду у медичному закладі та стверджує, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб  під його керуванням і він не керував вказаним транспортним засобом. (.а.с.7)  
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. 
Зі змісту мотивувальної частини судового рішення вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції судом було допитано свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повністю підтвердили показання ОСОБА_1 про те, що транспортним засобом керував ОСОБА_5 , який зупинився на узбіччі головної дороги с. Голинь в сторону с. Кадобна  і пішов додому по свої речі, після чого на місце водія транспортного засобу пересів ОСОБА_1 .
Однак, суд критично поставився дол. показань вищевказаних свідків, оскільки вважав, що вони суперечать встановленим судом фактичним обставинам та повністю спростовуються іншими доказами по справі. 
Зокрема, судом було допитано працівників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які надали детальні пояснення стосовно обставин за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення  відносно ОСОБА_1 та стверджували, що дійсно зупинили транспортний засіб під керуванням останнього, виявили в нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. Однак, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідальність за ч1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, санкція даної статті передбачає також відповідальність водія за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення , передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення , передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1   не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом.
Зокрема, зі змісту доводів ОСОБА_1   вбачається, що він визнає, що дійсно перебував у транспортному засобі із працюючим двигуном та включеними фарами ближнього світла, оскільки намагався послухати музику та зігрітися. Стверджує, що не керував транспортним засобом, оскільки не здійснював рух транспортного засобу. 
Апеляційний суд  звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху – для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019). 
Апеляційний суд вважає що твердження про те, що керування транспортним засобом здійснюється тільки у тому випадку, коли внаслідок таких дій здійснюється рух (переміщення) транспортного засобу не відповідає правовому змісту, який було вкладено законодавцем у вказану правову норму. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.
При цьому, транспортні засоби за своїм цільовим призначенням можуть бути багатофункціональними та такими, що дозволяють не тільки здійснювати переміщення людей та вантажів але забезпечують виконання різних господарських робіт. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що особливості правового регулювання дорожнього руху передбачають певні дії водія транспортного засобу у конкретних дорожніх  ситуаціях за яких водій зобов`язаний зупинити рух транспортного засобу з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, що не повинно розцінюватись як припинення ним керування транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом це фактично реальна можливість контролювати рух транспортного засобу. 
В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Так, за своїм правовим змістом керування транспортним засобом полягає у сукупності цілеспрямованих дій, що включають оцінку ситуації та стану транспортного засобу, вибір керівних дій та їх реалізацію.
Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна автомобіля та інше ) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , оскільки не керував транспортним засобом. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-
                                                     п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення. 
Постанову Калуського міськрайонного  суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                О.П. Васильєв