Номер провадження: 33/813/1265/23
Номер справи місцевого суду: 523/9915/22 
Головуючий у першій інстанції Далеко К. О. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        10.07.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в особі судді-доповідача Таварткіладзе О.М., вивчивши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Чепіль Олександра Сергійовича на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
                                        В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн. в дохід держави. 
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, 19.06.2023 року, через засоби електронного зв`язку, адвокат Чепіль О.С. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу.
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову. Місцевий суд протягом трьох днів надсилає апеляційну скаргу разом із справою у відповідний апеляційний суд.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 294 КУпАП десятиденний строк на оскарження постанови суду першої інстанції необхідно рахувати з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови суду. Правом на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону. Положеннями чинного КУпАП не передбачено залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків. Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини наголошує у своїх рішеннях, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також, Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, №3236/03, §41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, №17160/06 та N 35548/06, §34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
З матеріалів справи встановлено, що постанова судді Суворовського районного суду м. Одеси у даній справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 ухвалена районним судом – 29 травня 2023 року.
Апеляційна скарга на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року захисником ОСОБА_1 адвокатом Чепіль О.С. подана до суду, через засоби електронного зв`язку – 19 червня 2023 року, тобто скарга подана поза межами встановленого законом 10-деного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. 
Проте, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду дана апеляційна скарга не містить.
Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про направлення ОСОБА_1 або його представнику копії постанови від 29 травня 2023 року, лише 08.06.2023 року представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, отримав копію даної постанови в приміщенні районного суду, крім того до вказаної дати постанова була відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень. 
За таких підстав адвокат просить суд не вважати строк на апеляційне оскарження пропущеним. 
Між тим, конструкція норми, що закріплена в ч. 2 ст. 294 КУпАП, дає підстави вважати, що у разі подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції після закінчення десятиденного строку з дня її ухвалення, апелянт безумовно повинен заявити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтувавши його. В протилежному випадку – у разі не подання такого клопотання, або у разі визнання судом вказаних підстав пропуску строку не поважними, апеляційна скарга повертається апеляційним судом особі, яка її подала.
Отже, враховуючи вказану вимогу закону, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання про поновлення строку на апеляційне оскарження за власною ініціативою, без відповідного клопотання апелянта.
Тому, у зв`язку з тим, що апелянт не порушує питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду, як в таких випадках передбачає ст. 294 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року необхідно повернути особі, яка її подала, оскільки апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, та скаржником не заявлено клопотання про його поновлення.
При цьому слід роз`яснити, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторно звернутися з апеляційною скаргою на дану постанову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд –
        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну захисника ОСОБА_1 адвоката Чепіль Олександра Сергійовича на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення – повернути особі, яка її подала. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                         О.М. Таварткіладзе