ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" червня 2023 р.           Справа№ 910/6227/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кропивної Л.В.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 
 
за участю секретаря судового засідання Зорі В.С.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларєв"
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 (повний текст складено 27.09.2022)
у справі №910/6227/22 (суддя Підченко Ю.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський завод продтоварів"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларєв"
про стягнення 468086,27 грн.
      ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Роменський завод продтоварів" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРЄВ" про стягнення заборгованості за дистриб`юторським договором № 4057Д від 26.02.2021 та протоколом розбіжностей до договору від 26.02.2021 у розмірі 468 086, 27 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 4057Д від 26.02.2021  в частині своєчасної оплати поставленого товару на суму 468086,27 грн.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський завод продтоварів" задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларєв" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський завод продтоварів" заборгованість в розмірі 468086,27 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7021,31 грн.
Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про    доведеність факту порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором № 4057Д від 26.02.2021 на загальну суму 468086,27 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАРЄВ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим зробив хибні висновки щодо задоволення позовних вимог. Так, судом не прийнято до уваги, що відповідачем на виконання умов договору № 4057Д від 26.02.2021 сплачено грошові кошти: 21.01.2022-1766,83 грн., 18233,17 грн.
Крім того, у зв`язку з веденням на території України воєнного стану підприємство відповідача призупинило роботу, оскільки, директор підприємства перебуває на службі у Збройних силах України. 
Позовну заяву та ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 про відкриття провадження у справі № 910/6227/22 відповідачем не отримано.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларєв" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/6227/22; розгляд справи призначено на 05.12.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господасрького суду від 14.12.2022 розгляд справи №910/6227/22 призначено на 16.01.2023 о 11 год. 20 хв.
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2023     №09.1-07/41/23     відповідно до пунтку 2.3.50 пунтку 2.3. Положення про автоматизовану систуму документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/6227/22.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2023 справу № 910/6227/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кропивна Л.В., судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларєв" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/6227/22 до провадження у визначеному складі суддів.
                  На підставі службової записки головуючої судді Кропивної Л.В. розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2308/23 від 27.06.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із перебуванням судді Барсук М.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці.
Згідно   протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023 для апеляційного розгляду справи № 910/6227/22 визначено колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій у даній справі
26.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Роменський завод продтоварів" (як продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАРЄВ" (як дистриб`ютором) укладено дистриб`юторський договір № 4057Д (договір із протоколом розбіжностей до договору) за умовами якого продавець на постійній основі зобов`язується поставляти та передавати у власність дистриб`ютора товар для його подальшого розповсюдження на узгодженій території, а дистриб`ютор зобов`язується приймати товар у власність та сплачувати його вартість, а також здійснювати дії необхідні для розповсюдження та просування товару. Дистриб`ютор здійснює продаж товару, від свого імені, за свій рахунок та проводить свою господарську діяльність самостійно, на власний розсуд, з урахуванням особливостей, визначених даним договором.
Найменування, асортимент та ціна товару, що поставляється, визначається на підставі узгодженого сторонами Додатку № 2 "Специфікація / Прайс-лист", який є невід`ємною частиною цього договору. Загальна кількість товару, яка буде продаватися протягом терміну дії цього договору, асортимент товару та сума договору визначаються на підставі накладних на товар та/або товарно-транспортних накладних, які після підписання їх сторонами будуть складати невід`ємну частину договору. Дистриб`ютору надається право протягом терміну дії цього договору продавати товар своїм клієнтам на території: м. Київ та Київська обл. (за виключенням м. Біла Церква) (п.п. 2.2.-2.4. договору).
У розділі 3 договору сторони погодили, зокрема, що поставка товару за договором здійснюється на умовах:
- DDP (склад дистриб`ютора за адресою: м. Київ, вул. Волинська 34/1);
- EXW (склад продавця за адресою: Сумська область, м. Ромни, вул. Гоголя, 15);
терміни зазначені відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року, в частині, що не суперечить умовам цього договору.
Відповідно до п. 3.9. договору, моментом виконання продавцем зобов`язання та датою поставки товару вважається дата фактичної поставки транспорту з товаром під розвантаження в місці приймання, яке зазначається у видатковій накладній та/або товарно-транспортній накладній, підписаній уповноваженими представниками сторін. Підписання накладної та/або товарно-транспортної накладної свідчить про приймання товару в кількості, асортименті та за цінами, вказаними в ній.
Згідно з пунктами 4.4. та 4.5. договору, товар вважається прийнятим по кількості та асортименту, якщо в процесі приймання товару дистриб`ютор не зафіксує невідповідність кількості та/або асортименту товару, який доставлений, кількості та асортименту товару, які вказані в накладній, та не буде складено двостороннього акту приймання за якістю та кількістю від вантажоперевізників (експедитора) (додаток № 5 до договору). Товар вважається прийнятим за якістю, якщо в процесі приймання товару, дистриб`ютор не зафіксує недоліки товару, невідповідність вимогам стандартів і не буде складено двостороннього акту приймання за якістю і кількістю від вантажоперевізників (експедитора) (додаток № 5 до договору).
Відповідно до розділу 5 договору, ціна на товар вказується в накладних на товар, які підписуються сторонами. Ціна в накладній визначається на підставі узгодженого сторонами Додатка № 2 "Технічна специфікація / Прайс-лист".
Пунктом 6.1. договору встановлено, що дистриб`ютор зобов`язується заплатити повну вартість переданого йому продавцем товару протягом 30 календарних днів з моменту поставки партії товару. При здійсненні дистриб`ютором оплати в термін, що не перевищує 14 календарних днів з дати поставки, продавець протягом 14 календарних днів з моменту здійснення такої оплати, зобов`язаний сплатити на користь дистриб`ютора винагороду за дострокову оплату в розмірі 5% від оплаченої суми.
Згідно з п. 14.1., цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та дії до 31.12.2021. У разі якщо за 30 календарних днів до дати закінчення терміну дії цього договору жодна зі сторін в письмовій формі не заявить про його розірвання, договір автоматично продовжується на кожний наступний рік на тих же умовах. У частині взаєморозрахунків цей договір діє до повного виконання розрахунків.
Як стверджує позивач, на виконання умов договору він поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 2 160 527,72 грн. Товар був прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень, про що свідчить відсутність відмітки в ТТН про складання Акту про виявлені недоліки у відповідності до п. 4.3.-4.6. договору.
Спір у справі виник у зв`язку з частковою оплатою дистриб`ютором прийнятого ним у власність товару, внаслідок чого станом на 20.06.2022 сума боргу перед позивачем становила 468 086,27 грн.
Відповідно до    статті 269 Господарського процесуального кодексу України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1    ст. 193 Господарського кодексу України    суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання    відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення    Цивільного кодексу України    з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно приписів статей    525,    526 Цивільного кодексу України    одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог    відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1    ст. 712 Цивільного кодексу України    за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 2    ст. 712 Цивільного кодексу України    до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.
Приписами пункту 2    статті 692 Цивільного кодексу України    передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до    ст. 520 Цивільного кодексу України    боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Згідно    ст. 521 Цивільного кодексу України    форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається до положень    ст. 513 Цивільного кодексу України.
Положеннями ч. 1    ст. 513 Цивільного кодексу України    визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
                    Як встановлено судом першої інстанції, між  Товариством з обмеженою відповідальністю "Роменський завод продтоварів" (як продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАРЄВ" (як дистриб`ютором) укладено дистриб`юторський договір № 4057Д за умовами якого продавець на постійній основі зобов`язується поставляти та передавати у власність дистриб`ютора товар для його подальшого розповсюдження на узгодженій території, а дистриб`ютор зобов`язується приймати товар у власність та сплачувати його вартість, а також здійснювати дії необхідні для розповсюдження та просування товару. 
На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Роменський завод продтоварів" поставило Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАРЄВ" товар на загальну суму 2 160 527,72 грн, що підтверджується видатковими накладними: - № 163 від 16.01.2022 на суму 48 637,70 грн; - № 3416 від 14.12.2021 на суму 25 530,56 грн; - № 3599 від 29.12.2021 на суму 82 908,00 грн; - № 3598 від 29.12.2021 на суму 33 044, 52 грн; - № 2861 від 01.11.2021 на суму 19 655,28 грн; - № 2551 від 05.10.2021 на суму 27 921,54 грн; - № 2930 від 07.11.2021 на суму 47 362,32 грн; - № 2645 від 11.10.2021 на суму 76 452,18 грн; - № 3200 від 29.11.2021 на суму 59 220,00 грн; - № 3199 від 20.11.2021 на суму 40 159,92 грн; - № 3065 від 16.11.2021 на суму 51 914,16 грн; - № 2721 від 18.10.2021 на суму 92 756,54 грн; - № 3503 від 20.12.2021 на суму 75 634,20 грн; - № 2130 від 23.08.2021 на суму 86 729,10 грн; - № 2789 від 25.10.2021 на суму 95 409,12 грн; - № 2493 від 26.09.2021 на суму 43 759,14 грн; - № 2279 від 07.09.2021 на суму 29 405,36 грн; - № 1361 від 07.06.2021 на суму 87 270,78 грн; - № 562 від 09.03.2021 на суму 88 707,46 грн; - № 1998 від 09.08.2021 на суму 41 455,18 грн; - № 1104 від 10.05.2021 на суму 38 903,88 грн; - № 3230 від 30.11.2021 на суму 18 950,40 грн; - № 478 від 01.03.2021 на суму 63 614,10 грн; - № 793 від 05.04.2021 на суму 17 502,00 грн; - № 783 від 05.04.2021 на суму 138 399,60 грн; - № 1823 від 25.07.2021 на суму 25 318,80 грн; - № 953 від 25.04.2021 на суму 43 230,54 грн; - № 1274 від 30.05.2021 на суму 82 189,38 грн; - № 599 від 14.03.2021 на суму 42 387,00 грн; - № 895 від 18.04.2021 на суму 17 734,50 грн; - № 714 від 28.03.2021 на суму 85 437,00 грн; - № 2037 від 15.08.2021 на суму 52 026,66 грн; - № 1470 від 20.06.2021 на суму 52 768,92 грн; - № 1432 від 15.06.2021 на суму 85 610,58 грн;
- № 655 від 22.03.2021 на суму 91 213,50 грн; - № 1753 від 19.07.2021 на суму 48 616,50 грн; - № 1236 від 24.05.2021 на суму 34 335,30 грн; - № 1541 від 27.06.2021 на суму 29 220,66 грн., податковими накладними, товарно-транспортними накладними та актом звірки взаємних розрахунків від 31.12.2021. 
Факт постачання товару на суму 2160527,72 грн., строк оплати якого настав, сторонами не оспорюється.
Суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем грошових зобов`язань щодо оплати вартості поставленого товару на виконання умов договору № 4057Д від 26.02.2021 і несплати 468086,27 грн.
Підставою звернення відповідача з апеляційною скаргою є неврахування судом першої інстанції здійснення відповідачем двох часткових оплат за договором, а саме: 21.01.2022 на суму 1766,83 грн. (платіжне доручення № 38) та 21.01.2022 на суму 18233,17 грн. (платіжне доручення № 39).
На думку апелянта, неврахування судом вказаних доказів свідчить про прийняття ним рішення без всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.
Крім того вказує апелянт, він не отримував ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, з огляду на це відзив на позов ним не подавався.
Відхиляючи доводи апелянта за неспроможністю, колегія суддів виходить з того, що процесуальний документ - ухвала Господарського суду Київської області від 25.07.2022, пунктом 4 якої установлено строк для подання відзиву на позовну заяву, була направлена апелянту за адресою його місцезнаходження - 02094, м. Київ, вул. Краківська 18-а згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням поштового відправлення № 0105492351489. Однак поштове відправлення повернуто на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.
Матеріали справи не містять заяви відповідача про зміну його місцезнаходження, а отже фікція направлення судом першої інстанції процесуального документу стороні у справі неспростована документами. Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, відзиву, або доказів часткового виконання гроших зобов`язань до суду першої інстанції не подав, тож суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, виходив з наявних у матеріалах справи доказів.
Відповідно до  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом    статті 119 ГПК України    суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. При цьому із правового контексту наведених норм вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку.
Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.".
Колегія суддів зазначає, що пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин, чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.
Матеріали справи не містять обгрунтованого клопотання апелянта про поновлення строку для подання доказів, як це передбачено  ст. 119 ГПК України, що виключає можливість їх оцінки судом апеляційної інстанції при винесенні рішення в розумінні вимог  ст. 269 ГПК України. Апелянт, в розумінні вимог ч.4  ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження»  не позбавлений можливості повідомити виконавця про часткове самостійне виконання ним рішення суду повністю чи частково.
Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.
Висновок суду
Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.
Відповідно до    ст. 276 ГПК    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.
Розподіл судових витрат
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до        ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст.        129,        269,        275,        276,        282 ГПК України, Північний апеляційний господарський     суд,-
                                                                                ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу    Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларєв"      залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/6227/22  - залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на    Товариство з обмеженою відповідальністю "Ларєв.    
4. Матеріали справи №911/6227/22 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст.  287,  288 Господарського процесуального кодексу України
Повний текст складено 14.07.2023 р.

Головуючий суддя                                                            Л.В. Кропивна 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                Є.Ю. Пономаренко