Постанова 
Іменем  України
 
30 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 348/1451/20
провадження № 61-6979 св 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач -  ОСОБА_2 ;
третя особа - орган опіки та піклування Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2022 року, додаткові рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 та 30 вересня 2022 року у складі судді Міськевич О. Я., постанову Івано-Франківського апеляційного суду                               від 30 березня 2023 року у складі колегії суддів: Максюти І. О.,                          Василишин Л. В., Фединяка В. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                             ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, зміну способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.
 
Позовна заява мотивована тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2014 року розірвано. 
У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4 .                30 жовтня 2014 року він дав нотаріальну згоду на зміну прізвища дитини на дівоче прізвище відповідачки - ОСОБА_5 . 
У квітні 2018 року відповідачка одружилася вдруге та в подальшому прізвище їх спільного з відповідачкою сина ОСОБА_6 було змінено на прізвище чоловіка відповідачки - ОСОБА_7 .
Вказував, що фактично син проживає з відповідачкою                                                                 по АДРЕСА_1 . Місце проживання дитини визначено за спільною згодою сторін.
Розпорядженням Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 21 листопада 2019 року № 305 за його заявою призначено дні та години на побачення із малолітнім сином -                              ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: другої і четвертої суботи місяця з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., 08 вересня - за погодженням батьків. Звертав увагу на те, що розпорядженням не встановлено обов`язкової присутності матері при спілкуванні з дитиною, як і не визначено конкретне місце проведення часу з дитиною. Проте відповідачка категорично заперечує проти його зустрічей з дитиною без її присутності та самостійно встановлює місце і тривалість таких зустрічей. Під час побачень із сином відповідачка дозволяє дитині гратися в телефоні, всіляко намагається обмежити тривалість його зустрічей з дитиною, дитина в її присутності почувається вимушено та не йде на контакт.
У зв`язку з цим він звернувся до органу опіки і піклування Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області із заявою про зміну встановленого раніше графіку побачень з сином та просив встановити побачення без присутності матері дитини та сторонніх осіб. 09 липня                       2020 року комісія вирішила не приймати рішення з даного питання та залишити розпорядження Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 21 листопада 2019 року № 305 в силі;                    ОСОБА_2 рекомендовано створити належні умови для спілкування батька з сином та не чинити цьому перешкод.
В подальшому він приїздив до сина або телефонував, щоб домовитися про зустрічі 13 червня 2020 року, 27 червня 2020 року, 11 липня 2020 року,                             25 липня 2020 року, 08 серпня 2020 року, але жодного разу відповідачка з різних причин не дала можливості поспілкуватися з сином. Також двічі -                 13 червня 2020 року та 08 серпня 2020року була викликана поліція. 
Посилаючись на неможливість самостійно дійти згоди у вихованні дитини, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у спілкуванні та вихованні з дитиною - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити способи участі у спілкуванні та вихованні з сином, а саме:
- побачення з сином за місцем проживання матері першої та третьої суботи місяця з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. без присутності матері та сторонніх осіб. Місце передачі дитини - АДРЕСА_1 , з можливістю відвідування місць відпочинку та розвитку в м. Івано-Франківськ;
- побачення з сином за місцем проживання батька другого та четвертого тижня місяця, з 12 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі, без присутності матері. Місце передачі дитини - АДРЕСА_1 ;
- побачення в день народження сина ІНФОРМАЦІЯ_3 з 12 год. 00 хв.                                   до 18 год. 00 хв. в присутності матері;
- спільний відпочинок з сином тривалістю два тижні за межами України у літній період за погодженням з матір`ю дитини, для оздоровлення дитини на морі, без присутності матері;
- необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного                                за тел. НОМЕР_1 або будь-яким іншим номером, погодженим з матір`ю в суді, та відеозв`язку (Skype, Viber, WhatsApp) на вибір матері, погодженим в суді, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції 
 
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області                          від 12 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Додатковим рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року, з урахуванням ухвали того ж суду                                 від 30 січня 2023 року про виправлення описки, заяву представника                                 ОСОБА_2 - ОСОБА_9 про ухвалення додаткового рішення задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 200 грн.
Додатковим рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2022 року у задоволенні заяви представника                       ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 не брав участь у житті сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак став активно проявляти інтерес до батьківських обов`язків після подання ОСОБА_2 у вересні 2019 року позову про позбавлення його батьківських прав, через що між сторонами склалися неприязні відносини. Саме відсутність батька у житті дитини та його нейтральне ставлення в перші роки життя малолітнього сина до своїх батьківських обов`язків стали однією з причин небажання дитини спілкуватися з батьком. 
Також суд зауважив, що проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає позивача, як батька. При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином. За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
При ухваленні рішення суд виходив із найкращих інтересів дитини, при визначені яких взяв до уваги висновок судово-психіатричного експерта СПЕ від 11 жовтня 2021 року № 212/2021.
 
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до закінчення судових дебатів по даній справі стороною відповідача заявлено про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України. Суд виходив з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, врахувавши подані стороною відповідача докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 14 200 грн, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі. 
 
Відмовляючи в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Климишина І. П. про ухвалення додаткового рішення, суд виходив з того, що оскільки судовим рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області                             від 12 вересня 2022 року та додаткове рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2022 року залишено без змін. Додаткове рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року змінено й зменшено витрати на професійну правничу допомогу; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі                                           10 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, в розмірі 6 000 грн.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, зміну способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною та зазначив, що розпорядженням Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області                                        від 21 листопада 2019 року № 305 позивачу визначено час для побачень із малолітнім сином - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - другої і четвертої суботи місяця з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., 08 вересня - за погодженням батьків. Доказів, які б свідчили, що мати дитини -                     ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкування батька з сином, позивачем не надано. Дитина сама не виявляє бажання спілкуватися з позивачем, оскільки не пам`ятає його і не сприймає як батька. Після розірвання із відповідачкою шлюбу ОСОБА_1 не брав участі у житті сина та до листопада 2019 року, тобто шестирічного віку дитини, не відвідував сина та не спілкувався з ним, що свідчить про те, що позивач самоусунувся від участі у вихованні сина і це стало причиною відсутності психоемоційного зв`язку між сином та батьком. Малолітній ОСОБА_8 має гармонійні відносини та тісний емоційний зв`язок з матір`ю, доброзичливі взаємовідносини з вітчимом                               ОСОБА_10 , якого вважає своїм батьком.
Апеляційний суд зауважив, що розпорядженням від 21 листопада 2019 року № 305 не встановлено обов`язкової присутності матері при спілкуванні батька з дитиною, як і не визначено конкретне місце проведення часу з дитиною, а тому позивач має можливість спілкуватися з дитиною без присутності матері і будь-яких сторонніх осіб два рази на місяць по чотири години, в тому числі з можливістю відвідування місць відпочинку та розвитку або за місцем проживання матері за її згодою та згодою інших членів сім`ї. 
Звертаючись до суду з вимогами про зміну графіка побачень з сином, позивач фактично просив про аналогічну тривалість часу побачень, яка була визначена розпорядженням від 21 листопада 2019 року № 305 - два рази на тиждень по чотири години, але першої та третьої суботи місяця з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. без присутності матері та сторонніх осіб. 
Таким чином, позивачу вже надана можливість спілкуватися з дитиною аналогічну тривалість часу, в тому числі без присутності будь-яких осіб, і такий спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що побачення позивача з сином за місцем проживання батька другого та четвертого тижня місяця з 12 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі без присутності матері та спільний відпочинок з дитиною за межами України не відповідатиме найкращим інтересам дитини, виходячи із відсутності психоемоційного зв`язку між дитиною і батьком. Істотною обставиною, яка вплинула на такий висновок суду, є думка самої дитини, яка була заслухана в суді.
 
Змінюючи додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення з                   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд, враховуючи критерії реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку про зменшення розміру заявлених до стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу                         з 14 200 грн до 10 000 грн. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу суд уважав співмірним зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг у суді.
 
Залишаючи без змін додаткове рішення про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Климишина І. П. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вказав на правильність висновків суду першої інстанції про безпідставність заявлених вимог, оскільки відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У травні 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2022 року, додаткові рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 та 30 вересня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 березня 2023 року й ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити. 
 
Підставами касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказував, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 686/667/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати  Касаційного цивільного суду від 05 червня 2023 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 348/1451/20 із Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. 
 
У червні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 мотивована тим, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій неповно встановили обставини, що мають значення для справи. 
Вказує, що напочатку воєнних дій в Україні відповідачка з дитиною виїхала за її межі, останній раз позивач спілкувався із сином 08 січня 2022 року. Оскільки позивач ОСОБА_1 мобілізований до лав Збройних Сил України, 
є неможливим побачення батька з сином на підставі розпорядження Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 21 листопада 2019 року № 305, яке не передбачає дистанційне спілкування з сином за допомогою відеозв`язку (Skype, Viber, WhatsApp).
Судами не враховані обставини, встановлені рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2022 року, яке набрало законної сили, у справі № 348/1924/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, а саме що ОСОБА_1 не брав участь у житті сина через об`єктивні причини, зокрема через проживання та роботу у іншому місті, наявність між ним та ОСОБА_2 неприязних стосунків, однак в подальшому ОСОБА_1 змінив ставлення до батьківських обов`язків та виявляє прихильне ставлення до свого сина, намагається підтримувати і покращувати батьківсько-дитячі стосунки. 
Крім того, судами не враховані висновки судово-психіатричного експерта СПЕ від 11 жовтня 2021 року № 212/2021, відповідно до яких емоційний стан малолітнього ОСОБА_8 , який виражається ситуативною тривожністю і напруженням при згадці ОСОБА_1 , зумовлено саме відсутністю розуміння і належного пояснення з боку матері дитині про соціальну і сімейну роль батька в житті хлопчика, що ускладнює та негативно впливає на контакт дитини з батьком. Також у висновку експерта зазначено, що з урахуванням вікових особливостей, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розвитку ОСОБА_8 , не є доцільним, в інтересах дитини, відсутність контактів з батьком.
Суди дійшли помилкових висновків про те, що побачення батька із сином двічі на місяць і один раз в день народження сина, встановлені розпорядженням від 21 листопада 2019 року № 305, є найбільш доцільним для дитини та не аргументували підстав відмови у задоволенні позовних вимог в частині призначення побачень батька з сином другого та четвертого тижня місяця з 12 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі, спільного відпочинку з сином тривалістю два тижні за межами України у літній період.
Таким чином оскаржуваними судовими рішеннями порушено принцип рівності прав батьків щодо дитини, передбачений статтею141 СК України.
Наголошує, що побачення батька з дитиною у присутності матері може призвести до того, що стійкий психологічний зв`язок сина з батьком так і не буде відновлений і дитина не зможе сприймати його як одного із своїх батьків, який бере участь в його житті і вихованні на рівні з матір`ю.
Зазначає, що на даний час дитині 9 років, тобто, в силу свого віку він може проводити деякий час без присутності матері. В оскаржуваних судових рішеннях відсутня мотивація, чому після налагодження довірчих відносин спілкування батька з сином не може відбуватися без присутності матері.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У липні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_2 , у якому зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є мотивованими, законними й ґрунтуються на належних та допустимих доказах; судами вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин. 
Вказувала, що не чинила ОСОБА_1 перешкод у спілкування з дитиною, після розлучення та протягом шести років ОСОБА_1 взагалі не відвідував сина та не намагався з ним спілкуватися, не цікавився його життям, а після визначення йому розпорядженням Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 21 листопада 2019 року № 305 днів та часу на побачення з сином свідомо не використовував визначений йому час для побачення з сином.
Просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_11 з 16 липня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2                            від 17 вересня 2013 року (а. с. 8, т. 1). 
 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. 
 
Згідно заяви від 13 жовтня 2014 року, справжність підпису ОСОБА_1 на якій засвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Філатовою А. О., останній надав згоду на зміну прізвища сина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на прізвище ОСОБА_5 . На підставі вказаної заяви відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області складено відповідний актовий запис про народження № 169 від 17 вересня 2013 року. В подальшому прізвище дитини змінено на ОСОБА_7 та видано повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 27 серпня 2019 року на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 9, 11, т. 1).
 
Відповідно до розпорядження Надвірнянської районної державної адміністрації від 21 листопада 2019 року № 305 призначено дні та години на побачення батька ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_8 ,                             ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: другої і четвертої суботи місяця                   з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв; 08 вересня - за погодженням батьків. Зобов`язано ОСОБА_2 та інших осіб, з якими проживає малолітня дитина, не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною (а. с. 12, т. 1).
 
09 липня 2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської районної державної адміністрації розглянуто заяву                   ОСОБА_1 про зміну його участі у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатами розгляду якої комісія дійшла висновку, що проведення зустрічей батька з сином без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між батьком та дитиною відсутній стійкий психологічний зв`язок і дитина, з огляду на її вік і тривалість проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає ОСОБА_1 , як батька. Комісія вирішила рішення з даного питання не приймати та залишити розпорядження Надвірнянської районної державної адміністрації від 21 листопада 2019 року № 305 про призначення днів та годин на побачення в силі (а. с. 13, т. 1). 
 
Згідно з довідкою Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 19 червня 2020 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 , 13 червня 2020 року о 12 год. 36 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 13 червня 2020 о 12 год. 35 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не дає своєму колишньому чоловіку - ОСОБА_1 бачитись із їхнім спільним сином - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перевіркою не встановлено будь-яких фактів адміністративних чи кримінальних правопорушень. Із ОСОБА_2 проведена профілактична бесіда щодо виконання розпорядження Надвірнянської районної державної адміністрації від 21 листопада 2019 року № 305 та недопущення перешкоджання зустрічі ОСОБА_1 з їхнім спільним сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 34, т. 1).
 
Згідно з довідкою Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 09 вересня 2020 року, від ОСОБА_2 10 серпня 2020 року надійшло звернення, у якому остання просила вжити заходів щодо колишнього чоловіка - ОСОБА_1 , який 08 серпня 2020 року вчинив конфлікт, під час якого підвищував голос на неповнолітнього сина ОСОБА_8 . Перевіркою встановлено, що 08 серпня 2020 року близько 12 год. 40 хв., маючи на меті зустрітись із сином ОСОБА_8 , ОСОБА_1 перебував біля території господарства по АДРЕСА_1 . Заявниця запропонувала синові підійти до батька ОСОБА_1 , однак син відмовився це зробити через те, що останній йому не знайомий та тривалий час був відсутній у його житті. Розізлившись на небажання сина підійти до нього, ОСОБА_1 вчинив конфлікт, під час якого підвищував голос на неповнолітнього ОСОБА_8 та ображав заявницю. При цьому під час вказаних подій заявниця жодним чином не перешкоджала ОСОБА_1 бачитись та спілкуватись із сином. Опитаний ОСОБА_1 пояснив, що дійсно у зазначений період часу знаходився по АДРЕСА_1 , оскільки приїхав зустрітись із сином ОСОБА_8 . Однак, ОСОБА_2 не надала можливості провести час із сином. Під час вказаних подій будь-яких протиправних дій зі сторони ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не вчинялось                              (а. с. 69, т. 1).
 
12 листопада 2018 року, 10 липня 2019 року та 13 листопада 2019 року працівники служби у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації проводили бесіди з малолітнім ОСОБА_13 , під час яких зі слів хлопчика стало відомо, що він ОСОБА_1 не знає та називає його дядьком, своїм батьком називає ОСОБА_14 , з яким на даний час проживає відповідачка ОСОБА_2 (а. с. 73-75, т. 1).
 
Згідно з довідкою Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 16 жовтня 2020 року, від ОСОБА_2 надійшло звернення, у якому остання просила вжити заходів щодо колишнього чоловіка ОСОБА_1 . В ході перевірки 15 жовтня 2020 року по факту конфлікту з колишнім чоловіком ОСОБА_1 заявниця пояснила, що останній здійснював психологічний тиск на їхнього сина ОСОБА_6 , який відмовлявся йти на зустріч з ним у встановлений розпорядженням РДА час, ображав її та принижував. З  ОСОБА_1 в телефонному режимі було проведено профілактичну бесіду по недопущенню порушень правил зустрічей з сином, встановлених розпорядженням РДА. Перевіркою не встановлено будь-яких фактів кримінальних правопорушень (а.с. 76, т. 1).
 
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта СПЕ № 212/2021 від 11 жовтня 2021 року, індивідуально-психологічні особливості обох батьків, особливості їх виховної поведінки не мають ознак негативного впливу на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини, а поглиблення конфліктної сімейної ситуації може негативно вплинути на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини. Враховуючи вікові особливості малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оцінка сімейної ситуації дитини має залежність від впливу з боку батьків та інших референтних дорослих осіб, таке поняття, як «оцінка сімейної ситуації» у дитини ще недостатньо сформувалось з урахуванням сімейно-правових, юридичних, морально-етичних аспектів. Своєю сім`єю ОСОБА_15 вважає маму - ОСОБА_2 , батька - ОСОБА_10 , та двох братиків - ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Про те, що ОСОБА_1 є батьком хлопчика, ніхто дитині раніше не розповідав і нічого з даного приводу не пояснював. Можна вважати, що ОСОБА_1 виявляє прихильне ставлення до свого сина ОСОБА_8 , 2013 року народження, з намаганням підтримувати і покращувати батьківсько-дитячі стосунки. ОСОБА_8 , 2013 року народження, виявляє негативне ставлення до батька ОСОБА_1 , якого вважає «дядьком ОСОБА_18 », оскільки хлопчикові ніхто не пояснив, яку соціальну роль в житті дитини виконує ОСОБА_1 , що виражається в небажанні говорити про нього, щоб останній до нього не приїжджав. У ОСОБА_1 , батька ОСОБА_8 , не виявлено ознак таких особливостей психічного стану та індивідуально-психологічних особливостей, які б надали негативний вплив на психічний стан і особливості психічного розвитку дитини. Ознак використання батьком неприпустимих, з точки зору дотримання прав дитини, форм поводження і способів виховання не виявлено. Ознак несприятливих наслідків дій ОСОБА_1 для психіки, психічного й особистісного розвитку неповнолітньої особи ОСОБА_8 не виявлено. Малолітній ОСОБА_8 з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища виявляє прихильність до матері - ОСОБА_2 та до ОСОБА_10 , якого вважає своїм батьком. З урахуванням вікових особливостей ОСОБА_8 та умов мікросоціального середовища, він не може надати оцінку відношенню кожного з батьків. З урахуванням вікових особливостей, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку ОСОБА_8 , експерт дійшов висновку, що не є доцільним в інтересах дитини відсутність контактів з батьком ОСОБА_1 . Емоційний стан малолітнього, який виражається ситуативною тривожністю і напруженням при згадці про ОСОБА_1 , зумовлено відсутністю розуміння і належного пояснення дитині про його соціальну і сімейну роль в житті хлопчика, що ускладнює та негативно впливає на контакти хлопчика з батьком ОСОБА_1 . Особливість ОСОБА_1 характеризується такими індивідуально-психологічними властивостями, як: обачність, розсудливість, доброзичливість, пасивність, емоційна стійкість, переважають екзальтовані риси характеру, які не досягають рівня акцентуації, як крайньої межі характерологічної норми, і вказують на схильність до змін настрою від припіднятого до зниженого, сумного (а. с. 179-185, т. 1).
 
28 січня 2022 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської районної державної адміністрації розглядалось питання про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та зміну способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_8 ,                          ІНФОРМАЦІЯ_2 . На засіданні комісії були присутні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Комісія вирішена не приймати рішення з даного питання; ОСОБА_1 рекомендовано бачитися та спілкуватися з малолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в дні та години, які призначені розпорядженням Надвірнянської районної державної адміністрації від 21 листопада 2019 року № 305; ОСОБА_2 та іншим особам, з якими проживає малолітня дитина, не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з сином (а. с. 190-191, т. 1).
 
Відповідно до характеристики від 29 грудня 2021 року на учня 3-В класу Надвірнянського ліцею № 3 ОСОБА_8 , дитина має хороший фізичний і розумовий розвиток, достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Програмований матеріал засвоює швидко. Має добре розвинену пам`ять, швидко запам`ятовує навчальний матеріал. Організований, вміє самостійно працювати. Дотримується режиму дня, адекватно реагує на похвалу чи зауваження вчителя. Спокійний, врівноважений, вихований хлопчик. З однокласниками товариський, не конфліктний. Батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_19 приділяють належну увагу навчанню та вихованню дитини. ОСОБА_1 впродовж навчання дитини у 2-3 класах не спілкувався з класним керівником з питань навчання і виховання сина                        (а. с. 194, т. 1).
 
Відповідно до характеристики з місця проживання ОСОБА_2 від 10 січня 2022 року, зі слів заявниці відомо, що батько дитини - ОСОБА_1 життям та матеріальним станом малолітнього сина ОСОБА_20 не цікавиться, участі у вихованні дитини не приймає. У 2018 році ОСОБА_2 одружилася з ОСОБА_10 . Забезпеченням та вихованням сина ОСОБА_20 займаються разом ОСОБА_2 та ОСОБА_10 . У подружжя ОСОБА_7 народилося ще двоє дітей. Хлопчики гарно ладнають між собою. ОСОБА_15 виховується у повноцінній сім`ї та називає ОСОБА_14 батьком. ОСОБА_2 підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкуванні з сусідами (а. с. 195, т. 1).
 
Відповідно до характеристики з місця проживання ОСОБА_1                                    від 16 серпня 2019 року, останній проживає разом з дружиною та малолітньою дитиною. Зі слів сусідів сім`я характеризується виключно позитивно, мають місце хороші сімейні стосунки. ОСОБА_1 бере активну участь у вихованні доньки, є добрим батьком. Зі слів дружини ОСОБА_21 ,                        ОСОБА_1 намагається створити всі умови для всебічного розвитку старшого сина ОСОБА_6 , брати належну участь у його вихованні (а. с. 196, т. 1).
 
В судовому засіданні в суді першої інстанції малолітній ОСОБА_15 ,                       2013 року народження, пояснив, що він проживає з матір`ю ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_10 та двома братами - ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Він знає відповідача ОСОБА_1 , якого вважає «дядьком ОСОБА_18 », однак не бажає говорити про нього і не має бажання з ним зустрічатися.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.
 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування.
 
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
 
Принцип найкращих інтересів поширюється на всі дії, що стосуються дітей, і вимагає активних дій із захисту їхніх прав та сприяння їх зростанню та благополуччю, а також заходів з підтримки та надання допомоги батькам й іншим особам, які несуть щоденну відповідальність у питаннях реалізації прав дітей.
 
У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
 
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (частини перша-третя статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
 
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
 
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України).
 
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.
 
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
 
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 
 
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
 
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
 
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.
 
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
 
Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.
 
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «JOHANSEN v. NORWAY» від 07 серпня 1996 року).
 
Отже, визначаючи спосіб участі одного із батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, зміну способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що розпорядженням Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 21 листопада 2019 року № 305 позивачу вже встановлено конкретний час для зустрічей з дитиною - другої та четвертої суботи місяця з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. та 08 вересня за погодженням батьків і такий спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідає інтересам як батьків, так і дитини, є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Оскільки в позові позивач фактично просив про аналогічну тривалість часу побачень з дитиною, але в інші дні та без присутності матері та сторонніх осіб, суди дійшли висновків про відсутність підстав для зміни встановленого розпорядженням графіку побачень батька з дитиною. Також суди встановили, що ОСОБА_2 не чинить ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дитиною, а сам ОСОБА_1 тривалий час не спілкувався з сином та не приймав участі у його вихованні.
 
Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
 
Виходячи з вищевикладених норм права, колегія суддів зазначає, що при прийнятті рішення судами було порушено закріплений у положеннях чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участі у її вихованні. Визначений розпорядженням Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області                                             від 21 листопада 2019 року № 305 спосіб спілкування батька з дитиною та його участі у вихованні сина не відповідає інтересам як дитини, так і батька.
 
Встановлений у розпорядженні графік побачень батька з дитиною - другої та четвертої суботи місяця з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. та 08 вересня за погодженням батьків - є обмеженим, часів спілкування недостатньо, щоб налагодити контакт батька з дитиною. Крім того, у вказаному розпорядженні не визначено порядок його виконання (місце побачень батька з дитиною, можливість проведення таких зустрічей за відсутності або у присутності матері дитини, представника органу у справах дітей, психолога тощо). 
 
Погоджуючись з таким порядком побачень батька з дитиною, суди не врахували, що батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини. 
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зміну способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною та встановлення більш тривалих зустрічей (першої та третьої суботи місяця з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. за місцем проживання матері та другого та четвертого тижня місяця                                з 12 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька без присутності матері та сторонніх осіб), та інших вимог позивача щодо спільного відпочинку з дитиною за межами України у літній період та спілкування з сином засобами телефонного та відео зв`язку (Skype, Viber, WhatsApp), судами не встановлено та не наведено обґрунтованих мотивів такої відмови, а також що заявлені позовні вимоги в цій частині не відповідають інтересам дитини.
 
Відповідачка не надала та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спілкування батька з дитиною, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини, та такі дії позивача негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я дитини.
 
У той же час у рішенні Надвірнянського районного суду Івано-Франківскої області у справі № 348/1924/19, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку про недостатність доказів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_6 , врахував ставлення відповідача до ситуації і його бажання змінитися. У рішенні зазначено, що ОСОБА_1 не брав участь у житті сина через об`єктивні причини, зокрема через проживання та роботу у іншому місті, наявність між ним та ОСОБА_2 неприязних стосунків, однак в подальшому ОСОБА_1 змінив ставлення до батьківських обов`язків та виявляє прихильне ставлення до свого сина, намагається підтримувати і покращувати батьківсько-дитячі стосунки. Суд ухвалив судове рішення у цій справі з урахуванням інтересів дитини, зокрема з умовою збереження зв`язку дитини із її рідним батьком.
 
Обставини, встановлені у справі № 348/1924/19, були залишені поза увагою судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи.
 
Крім того, судами не враховані висновки судово-психіатричного експерта СПЕ від 11 жовтня 2021 року № 212/2021, відповідно до яких емоційний стан малолітнього ОСОБА_8 , який виражається ситуативною тривожністю і напруженням при згадці ОСОБА_1 , зумовлений саме відсутністю розуміння і належного пояснення дитині з боку матері про соціальну і сімейну роль батька - ОСОБА_1 в житті хлопчика, що ускладнює та негативно впливає на контакт дитини з батьком. Також у висновку експерт вказав про недоцільність, з урахуванням вікових особливостей, індивідуально-психологічних властивостей та рівня розвитку ОСОБА_8 , відсутність контактів з батьком.
 
Для встановлення належного психологічного контакту ОСОБА_1 з його сином ОСОБА_6 учасники правовідносин потребують допомоги, яку суд вправі надати від імені держави шляхом визначення способів участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Для встановлення психологічного контакту між батьком та дитиною за обставин цієї справи недостатньо лише вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на зростання прихильності дитини до нього, встановлення з дитиною психологічного контакту. Для досягнення вказаної мети необхідно також вчинення відповідних дій з боку матері дітей ОСОБА_2 , яка стверджує, що не заперечує, щоб син спілкувався з батьком, а у випадку необхідності - також психолога, служби у справах дітей, до повноважень якої у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини відповідно до пункту 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, відноситься проведення бесід з батьками, залучення фахівця із соціальної роботи до роботи з дитиною та тим із батьків, з яким дитина проживає, з метою налагодження стосунків та усунення ознак відчуження одного з батьків.
 
Для налагодження належних довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово має відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності батька до сина. При цьому наявність між сторонами неприязних відносини та конфліктів можуть негативно впливати на ставлення дитини до батька при проведенні зустрічей батька з сином у присутності матері, що може перешкоджати налагодженню спілкування батька з дитиною.
 
Колегія суддів звертає увагу, що у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Думка неповнолітньої дитини є достатньо вразливою для нав`язування певних ідей та думок близькими родичами, з якими вона постійно проживає. Тому думка неповнолітньої дитини є важливою, але не може бути абсолютною для суду.
 
Враховуючи пояснення неповнолітнього ОСОБА_8 , суди не врахували інтереси ОСОБА_1 .
 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року № 363/3045/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 569/6164/19.
 
Таким чином суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, при розгляді справи не врахував, що позивач бажає налагодити стосунки з сином, з яким не спілкувався протягом тривалого часу, самі батьки, які проживають у різних містах України (позивач -                                       у м. Львів, відповідачка разом із дитиною у м. Надвірна Івано-Франківської області) не створили умов, за яких можлива участь батька у спілкуванні з сином, а отже позовні вимоги про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, зміну способу участі батька у спілкуванні з дитиною залишились не вирішеними.
 
У відповідності до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази і при цьому застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
 
З урахуванням наведеного, а також меж касаційного оскарження, необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, у повній мірі не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, при цьому не враховувано висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно надати належну оцінку всім вищевикладеним обставинам та застосувати норми права у відповідності до висновків суду касаційної інстанції.
 
Щодо судових витрат
 
Оскільки касаційний суд дійшов висновку про передачу справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 березня 2023 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович