Справа № 348/1547/21 
Провадження № 22-ц/4808/720/23
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П. 
Суддя-доповідач Мальцева 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі суддів Мальцевої Є.Є., Баркова В.М., Луганської В.М., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2023 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , треті особи – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька», Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення страхового відшкодування, 
в с т а н о в и в:
13.07.2021 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.09.2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір страхування наземного транспорту №2185/18-Т/К/01, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ОСОБА_2 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Аudі А3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 11.10.2018 року в м.Києві на Північному мосту сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai Veracruz», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , автомобіля «Аudі А3», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «SUBARU Forester», реєстраційний номер НОМЕР_3 . 
Вказана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Hyundai Veracruz», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Деснянського районного суду м.Києва від 20.11.2018 року. Зазначено, що внаслідок ДТП транспортному засобу «Аudі А3», реєстраційний номер НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Згідно звіту №15511 від 16.10.2018 року про визначення вартості відновлюваного ремонту, наданого ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 37784 грн. 84 коп. Проте згідно рахунку-фактури №0000051022 від 12.10.2018 року ДП «Ауді Центр Віпос» вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 37736 грн. 58 коп. 
Вказує, що відповідно до умов договору страхування, страхового акту №006.01429018-1 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування на підставі рахунку-фактури №0000051022 від 12.10.2018 року ДП «Ауді Центр Віпос» у розмірі 37736 грн. 58 коп. Згідно даних Централізованої бази Моторно-транспортного страхового бюро України цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai Veracruz», реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» полісом АК/007637443. Дана СК з 02.07.2019 року позбавлена членства в МТСБУ, не здійснює виплати щодо зобов`язань згідно з укладеними договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, фактична адреса невідома. Поряд з цим, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного суду України від 04.03.2021 року у справі №910/4720/20 потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.
Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 37736 грн. 58 коп., як відшкодування витрат, а також судові витрати по справі.
Позовні вимоги заявлені на підставі ст.ст.993, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування». 

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. 

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача оскаржив судове рішення. 
Вказує, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи.
Зазначив, що судом неправомірно не враховано право позивач на власний розсуд обирати спосіб захисту свого порушеного права шляхом пред`явлення вимог виключно до особи, яка завдала шкоди. 

Представник відповідача правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 

Ухвалою апеляційного суду від 10 липня 2023 року вирішено справу розглядати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи відповідно до ч.13 ст.7, ст.365, 366, 368, 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 27.09.2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір страхування наземного транспорту №2185/18-Т/К/01, згідно якого ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ОСОБА_2 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Аudі А3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (а.с.6-11).
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 11.10.2018 року о 10 год. 25 хв., керуючи автомобілем «Hyundai Veracruz», реєстраційний номер НОМЕР_2 по Північному мосту у напрямку пр.Бандери у м.Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «SUBARU Forester», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого останній здійснив зіткнення з автомобілем «Аudі А3» д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень, чим порушив п.13.1 Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 20.11.2018 року відповідача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили 03.12.2018 року (а.с.15).
На підставі заяви ОСОБА_2 від 11.10.2018 року, акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 11.10.2018 року, звіту про визначення вартості відновлювального ремонту №15511 від 16.10.2018 року, наданого ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 37784 грн. 84 коп. Згідно рахунку-фактури №0000051022 від 12.10.2018 року ДП «Ауді Центр Віпос» вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 37736 грн. 58 коп. Відповідно до умов договору страхування, страхового акту №006.01429018-1 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування на підставі рахунку-фактури №0000051022 від 12.10.2018 року ДП «Ауді Центр Віпос» у розмірі 37736 грн. 58 коп. (а.с.12,14, 20-36).
Згідно з даними Централізованої бази Моторно-транспортного страхового бюро України цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai Veracruz », реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» полісом АК/007637443, який станом на 11.10.2018 року, тобто і на дату ДТП, був діючим (а.с.18). 
Вказана страхова компанія з 02.07.2019 року позбавлена членства в МТСБУ.

Суд при вирішенні спору керувався наступними нормами права. 
Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон №1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV).
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При зверненні до суду позивач вказував, що як потерпілий має право вибору і пред`явлення позову до винної особи є його абсолютним правом є безпідставними, так як у 2018 році Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше існуючої правової позиції Верховного Суду України й з того часу судова практика незмінна, враховує баланс інтересів усіх сторін спору. Суд не погодився із такою позицією, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18,з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, провадження № 14-95цс20).

Отже, доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом норм матеріального права, у зв`язку із тим, що судом не врахована думка позивача про наявність підстав заявляти вимоги безпосередньо до заподіювача шкоди, за умови що у страховика існує обов`язок виплати страхового відшкодування, не є слушними, були предметом перевірки суду першої інстанції. 

У Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).
Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
При цьому слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга, четверта статті 14 ЦК України).
Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа №910/7449/17, провадження №12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к, провадження №13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа №465/4287/15, провадження №14-406цс19).
У пунктах 136, 137 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21) зазначено, що ВП ВС послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №753/15214/16-ц (провадження №14-25цс20)).
У спірних правовідносинах цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Veracruz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Галицька» (поліс АК/7637443, зі строком дії до 11 грудня 2018 року), тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Висновки суду стосовно того, що наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами – і зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів, позивачем не оспорюються. Основним доводом апеляційної скарги позивача є твердження про те, що суд незаконно відмовив в позові щодо винної сооби, не погодився із правом вибору позивачем способу захисту своїх прав щляхом стягнення збитків з заподіювача шкоди. Такі доводи позивача цілком спростовані висновками суду, наданим судом аналізом судової практики у подібних спорах. 

Отже, у випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього. За таких обставин відсутні підстави для відшкодування шкоди за рахунок відповідача як винної у ДТП особи, а тому в задоволенні даного позову суд відмовив.
Колегія суддів, перевіривши справу, вважає, що висновок суду про відмову в позові є правильним. 
Зі справи вбачається, що суд належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, визначив характер правовідносин між сторонами, і зробив висновок, який повністю відповідає обставинам справи. 

Доводи апеляційної скарги підтримують власну позицію позивача в суді першої інстанції. 
Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовних вимог, які суд перевіряв в суді під час розгляду справи, дав їм мотивовану оцінку. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає. 
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати відносяться на рахунок скаржника.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення. 
Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуюча                                                                 Є.Є. Мальцева
Судді:                                                                         В.М. Барков
В.М. Луганська