ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" червня 2023 р.           Справа№ 910/3153/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Станіка С.Р. 
          Яковлєва М.Л. 

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 20.06.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське" 

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі 910/3153/22 (суддя     А.М. Селівон, повний текст рішення складено та підписано 09.12.2022)

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське" 

до    1. Міністерства юстиції України 
2. Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство - 15339" 

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів:

1. Державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича
2. ОСОБА_1         
3. ОСОБА_2     
4. ОСОБА_3         

про    визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

Приватне сільськогосподарське підприємство «Комишанське» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України та Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство-15339» про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 08.02.2022 року № 414/5 «Про задоволення скарги», яким скасовані рішення від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856, прийняті державним реєстратором Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирею Максимом Анатолійовичем.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що зазначений наказ Міністерства юстиції України було прийнято з порушенням частин 2, 8  статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»  та пункту 5 Порядку розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, враховуючи наявність судового спору щодо нерухомого майна, у зв`язку з чим наказ має бути визнано недійсним та скасовано в судовому порядку.
Крім того, в якості підстави для скасування оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України позивач посилається на неналежне повідомлення представників ПСП «Комишанське» про розгляд центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України скарги ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» на рішення державного виконавця від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856, в порядку, передбаченому пунктом 10 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 в задоволенні позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» відмовлено повністю.
Суд дійшов висновку, що позивач не довів в розумінні  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України  ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а томі в задоволенні позову слід відмовити Приватному сільськогосподарському підприємству «Комишанське» з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне сільськогосподарське підприємство «Комишанське» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 13.10.2022 у справі 910/3153/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПІСН «Комишанське» - визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 08.02.2022 року  №414/5 «Про задоволення скарги», яким скасовані рішення від 28.07.2020 №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856, прийняті державним реєстратором Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирею Максимом Анатолійовичем.
Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції,  обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: 
- судом не враховано, що Міністерством юстиції України не надано доказів на спростування позовних вимог;
- комісія при розгляді скарги вийшла за межі своєї компетенції та вирішила спір про право;
- судом встановлено факт не укладення угод про дострокове припинення договорів оренди землі не на підставі доказів, а на підставі пояснень;
- судом зроблено неправильний висновок про належне повідомлення позивача про розгляд скарги комісією через розміщення оголошення на сайті, оскільки з такого оголошення неможливо було встановити суть скарги та що вона стосується прав та обов`язків позивача.
26.12.2022 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі 910/3153/22. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Чорногуз М.Г.
Головуючий суддя Шаптала Є.Ю. перебував у щорічній відпустці з 28.12.2022 по 30.12.2022
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/26/23 від 09.01.2023, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала  Є. Ю., судді: Коробенко Г.П, Чорногуз М.Г.
На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/3153/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 09.01.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі 910/3153/22  до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/3153/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду.
01.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/3153/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 у справі №910/3153/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі 910/3153/22 та призначено до розгляду на 13.03.2023.
06.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду від представника   Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» адвоката Мальченко Д.В. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/911/23 від 13.03.2023, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала  Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Коробенко Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі 910/3153/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду в режимі відеоконференції на 30.03.2023.
24.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду від представника   Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство - 15339» адвоката Бибик В.А. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».
27.03.2023 до канцелярії суду від Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, яку просив суд залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. 
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до наступного:
- дії колегії щодо встановлення дій державного реєстратора протиправними під час здійснення спірних реєстраційних дій входять до меж компетенції комісії, а саме перевірки дотримання державним реєстратором процедури проведення реєстраційних дій;
- угоди, предметом яких є нерухоме майно, речові права на яке підлягають реєстрації, що є підставою реєстрації права власності не є належною підставою для реєстрації права власності;
- щодо тверджень позивача про наявність судового спору щодо нерухомого майна, що унеможливлює розгляд скарг на рішення державного реєстратора відповідач зазначив, що на момент розгляду скарги провадження у справах ще не були відкриті, а тому підстава для відмови у задоволенні скарги була відсутня;
- Міністерством юстиції України було вжито всіх можливих та належних заходів щодо повідомлення про засідання колегії, а посилання позивача на протилежне є необґрунтованими.
27.03.2023 до канцелярії суду від Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство - 15339» надійшли письмові пояснення, у яких відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, зазначивши наступне:
- Міністерство юстиції України при прийнятті оскаржуваного наказу діяло в порядок та спосіб, передбачений законом, а тому оскаржуваний наказ не підлягає скасуванню;
- факт укладання та підписання угод від 01.07.2020 сторонами заперечується та не визнається сторонами таких угод, а в процесі розгляду справи позивач не зміг пояснити розбіжності щодо місцезнаходження юридичної особи, тому такі угоди не можуть бути належною підставою для державної реєстрації припинення речових прав відповідача-2 на спірні земельні ділянки.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1201/23 від 30.03.2023, у зв`язку з перебуванням судді Коробенко Г.П. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі 910/3153/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду в режимі відеоконференції на 16.05.2023.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі 910/3153/22 в режимі відеоконференції на 20.06.2023.
20.06.2023 до канцелярії суду від Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» надійшла заява про розгляд справи без участі представника апелянта.
У судове засідання 20.06.2023 з`явився представник відповідача-2 (в режимі відеоконференції), надав свої пояснення, у яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.
Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явилися.
При цьому, судом враховано заяву позивача про розгляд справи без його участі. 
Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності представників учасників справи, що не з`явились в судове засідання, за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною першою  статті 270 Господарського процесуального кодексу України  у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та перевірено судовою колегією, 07 червня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство-15339» (орендар за договором, відповідач 2 у справі) та гр. ОСОБА_3 (орендодавець за договором, третя особа 4 у справі) було укладено Договір оренди землі, предметом якого є строкове платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: 5321386400:00:052:0014, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (пункт 1 договору), загальною площею 2,4562 га (пункт 2 договору), на підтвердження чого між орендодавцем та орендарем без зауважень було підписано та скріплено печаткою орендаря Акт приймання-передачі земельної ділянки розміром 2,4562 га. Договір укладено на 10 років і діє до 31.12.2027 року (пункт 8 Договору).
Про вказане право оренди ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» земельної ділянки з кадастровим номером: 5321386400:00:052:0014 до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №20821996 державним реєстратором Манойло Наталією Анатоліївною, Тарасівська сільська рада, Полтавська область    на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35583565 від 08.06.2017 року.
Також 07 червня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство-15339» (орендар за договором, відповідач 2 у справі) та гр. ОСОБА_3 (орендодавець за договором, третя особа 4) було укладено Договір оренди землі, предметом якого є строкове платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: 5321386400:00:052:0015, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (пункт 1 договору), загальною площею 2,4566 га (пункт 2 договору), на підтвердження чого між орендодавцем та орендарем без зауважень було підписано та скріплено печаткою орендаря Акт приймання-передачі земельної ділянки розміром    2,4566 га. Договір укладено на 10 років і діє до 31.12.2027 року (пункт 8 договору).
Про вказане право оренди ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» земельної ділянки з кадастровим номером: 5321386400:00:052:0015 до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №20821970 державним реєстратором Манойло Наталією Анатоліївною, Тарасівська сільська рада, Полтавська область    на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35583308 від 08.06.2017 року.
Крім того, 26 січня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство-15339» (орендар за договором, відповідач 2 у справі) та гр. ОСОБА_2 (орендодавець за договором, третя особа 3 у справі) було укладено Договір оренди землі, предметом якого є строкове платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: 5321386400:00:054:0005, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (пункт 1 договору), загальною площею 2,9214 га (пункт 2 договору), на підтвердження чого між орендодавцем та орендарем без зауважень було підписано та скріплено печаткою орендаря Акт приймання-передачі    земельної ділянки розміром    2,9214 га. Договір укладено на 7 років і діє до 31.12.2024 року (пункт 8 договору).
Про вказане право оренди ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» земельної ділянки з кадастровим номером: 5321386400:00:054:0005 до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №24742460 державним реєстратором Манойло Юрієм Григоровичем, Зіньківська районна державна адміністрація Полтавської області, Полтавська область    на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39581635 від 08.02.2018 року.
Поряд з цим, 26 січня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство-15339» (орендар за договором, відповідач 2 у справі) та гр. ОСОБА_1 (орендодавець за договором, третя особа 2 у справі) було укладено Договір оренди землі, предметом якого є строкове платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: 5321386400:00:054:0006, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (пункт 1 договору), загальною площею 2,9214 га (пункт 2 договору), на підтвердження чого між орендодавцем та орендарем без зауважень було підписано та скріплено печаткою орендаря Акт приймання-передачі    земельної ділянки розміром    2,9214 га.    Договір укладено на 7 років і діє до 31.12.2024 року (пункт 8 договору).
Про вказане право оренди ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» земельної ділянки з кадастровим номером: 5321386400:00:054:0006 до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №24742698 державним реєстратором Манойло Юрієм Григоровичем, Зіньківська районна державна адміністрація Полтавської області, Полтавська область    на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39581936 від 08.02.2018 року.
На підставі вказаних вище договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» набуто право оренди та виступало орендарем земельних ділянок з кадастровими номерами: 5321386400:00:052:0014, 5321386400:00:052:0015, 5321386400:00:054:0005, 5321386400:00:054:0006.
У подальшому право оренди ПАТ «АТП-15339» щодо зазначених вище земельних ділянок було припинено на підставі рішень державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича від 28.07.2020 року №53334840, 53335264, 53336120, 53335710 (далі - оскаржувані рішення 1).
Відповідно до оскаржуваних рішень 1 підставою припинення права оренди ПАТ «АТП-15339» земельних ділянок з кадастровими номерами: 5321386400:00:052:0014, 5321386400:00:052:0015, 5321386400:00:054:0005, 5321386400:00:054:0006 є відповідні угоди сторін від 01.07.2020 року щодо припинення дії договорів оренди від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року шляхом їх розірвання.
Зокрема, за матеріалами справи судом встановлено, що позивачем для проведення державної реєстрації припинення права оренди земельних ділянок ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» було надано державному реєстратору Гмирі М.А. наступні документи:
- угоду від 01.07.2020 року щодо договору оренди землі від 26.01.2018 року,    укладену між ПСП «Комишанське» та ОСОБА_2 , відповідно до якої сторони вирішили припинити дію договору від 26.01.2018 року, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 5321386400:00:054:0005, шляхом його розірвання;
- угоду від 01.07.2020 року щодо договору оренди землі від 26.01.2018 року,    укладену між ПСП «Комишанське» та ОСОБА_1 , відповідно до якої сторони вирішили припинити дію договору від 26.01.2018 року, предметом якої є земельна ділянка з кадастровим номером 5321386400:00:054:0006, шляхом його розірвання;
- угоду від 01.07.2020 року щодо договору оренди землі від 07.06.2017 року,    укладену між ПСП «Комишанське» та ОСОБА_3 , відповідно до якої сторони вирішили припинити дію договору від 07.06.2017 року,предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 5321386400:00:052:0014, шляхом його розірвання;
- угоду від 01.07.2020 року щодо договору оренди землі від 07.06.2017 року, укладену між ПСП «Комишанське» та ОСОБА_3 , відповідно до якої сторони вирішили припинити дію договору від 07.06.2017 року, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 5321386400:00:052:0015, шляхом його розірвання.
Водночас, на підставі рішень державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича від 28.07.2020 року №53334964, 53335444, 53336257, 53335856 (далі - оскаржувані рішення 2) зареєстровано право оренди спірних земельних ділянок з кадастровими номерами: 5321386400:00:052:0014, 5321386400:00:052:0015, 5321386400:00:054:0005, 5321386400:00:054:0006 за Приватним сільськогосподарським підприємством «Комишанське».
Як зазначає позивач, його право оренди на вказані земельні ділянки виникло на підставі договорів оренди землі від 22.07.2020 року, які укладені між ПСП «Комишанське» та гр. ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5321386400:00:054:0005, між ПСП «Комишанське» та гр. ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5321386400:00:054:0006, між ПСП «Комишанське» та гр. ОСОБА_3 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 5321386400:00:052:0014 та 5321386400:00:052:0015.
Відповідно до  статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).    Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього  Закону  у разі прийняття відповідною радою такого рішення.
У  статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  зазначено, що Міністерство юстиції України, зокрема, здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього  Закону  та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини 1  статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Згідно з частиною 2  статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  Міністерство юстиції України розглядає скарги:
1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);
2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.
За приписами частини 6  статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:
1) відмову у задоволенні скарги;
2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:
а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;
б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;
в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;
в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу;
г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;
ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;
е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;
є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ» і «е» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.
У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.
Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.
У разі якщо за результатами розгляду скарги Міністерством юстиції України чи його територіальними органами виявлено прийняття державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України, його територіальні органи вживають заходів щодо негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів.
Вищенаведене положення узгоджується із положенням пункту 14 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128  (далі - Порядок № 1128), яким передбачено, що за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.
Приватне акціонерне товариство «Автотранспортне підприємство-15339», вважаючи, що його права як орендаря спірних земельних ділянок порушені, оскільки державним реєстратором Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирею Максимом Анатолійовичем реєстраційні дії (прийняті рішення) щодо припинення права користування земельними ділянками ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та щодо реєстрації права оренди земельними ділянками за ПСП «Комишанське» були вчинені з порушенням чинного законодавства у сфері державної реєстрації, а відтак не дають товариству змоги реалізувати свої законні права на користування землею, посилаючись на те, що він є орендарем спірних земельних ділянок згідно укладених договорів оренди землі від 26.01.2018 року та від 07.06.2017 року, не укладав з орендодавцями за цими договорами жодних угод щодо припинення їх дії шляхом їх розірвання, у зв`язку з чим спірні земельні ділянки вибули з його користування протиправно, 02.11.2020 року в порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень» звернулося до Міністерства юстиції України зі скаргою №1763 від 27.10.2020 року (вх. 32089-33-20 від 02.11.2020 року) з приводу незаконних рішень державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856, а саме з проханням провести перевірку правомірності вказаних рішень щодо державної реєстрації припинення інших речових прав ПрАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та державної реєстрації інших речових прав за ПСП «Комишанське» та скасувати такі рішення.
В обґрунтування поданої скарги заявником зазначалося про те, що гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 договори оренди землі на земельні ділянки 5321386400:00:052:0014, 5321386400:00:052:0015, 5321386400:00:054:0005, 5321386400:00:054:0006, які їм належать на праві приватної власності з Приватним сільськогосподарським підприємством «Комишанське» не укладали, як не укладали і угод про дострокове припинення договорів оренди землі на вищезазначені земельні ділянки з ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339» та не звертались до державного реєстратора для проведення на їх підставі державної реєстрації припинення прав оренди земельних ділянок.
За результатами розгляду скарги ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339» відповідно до частини 3 статті  26, підпункту «а» пункту 2 частини шостої статті  37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  Міністерством юстиції України видано наказ № 414/5 «Про задоволення скарги», яким скаргу Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство - 15339» від 27.10.2020 року №1763 задоволено повністю:
1. Скасовано рішення від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856, прийняті державним реєстратором Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирею Максимом Анатолійовичем;
2. Виконання наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.
Підставою для прийняття оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України є висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 16.11.2021 року за результатами повторного розгляду скарги Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство - 15339» від 27.10.2020 року №1763, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.11.2020 року за №32089-33-20.
Відповідно до висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 16.11.2021 року, копія якого наявна в матеріалах справи, встановлено, що під час прийняття оскаржуваних рішень 1 державним реєстратором Гмирею М.А. не було належним чином встановлено відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, а також не перевірено документи на наявність підстав для відмови в державній реєстрації прав та не прийнято відповідних рішень, оскільки у Державному реєстрі прав містилися відомості про право оренди земельних ділянок ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339», тоді як в поданих угодах була наявна печатка Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство - 15339». Крім того, відомості щодо місця знаходження юридичної особи, що містилися на печатці, суперечили відомостям, що містилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Під час прийняття оскаржуваних рішень 2 державним реєстратором Гмирею М.А. не було належним чином встановлено наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення  речового  права, що підлягає державній реєстрації, та не перевірено документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяв та не прийнято відповідних рішень, оскільки для державної реєстрації права оренди земельних ділянок заявником не було подано документів, що згідно з умовами договорів оренди землі є їх невід`ємними частинами, план земельної ділянки, кадастровий план, акт приймання-передачі, копія державного акту на земельну ділянку.
Зі змісту висновку Колегії також вбачається, що відомості, що містилися на печатці угод про розірвання договорів оренди щодо юридичної особи орендаря суперечили відомостям, що містилися в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). Крім того, як зазначено Колегією, для реєстрації права оренди не було подано документи, що є невід`ємними частинами договорів оренди.
Таким чином, за висновком Колегії, оскаржувані рішення 1 підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті державним реєстратором Гмирею М.А. з порушенням вимог статей  10,  18,  24,  27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскаржувані рішення 2 підлягають скасуванню як такі, що випливають з факту скасування оскаржуваних рішень 1, а також оскільки вони прийняті державним реєстратором Гмирею М.А. з порушенням вимог статей  10,  18,  23,  24,  27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також пунктів 14, 40, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127  (далі - Порядок № 1127).
На переконання позивача, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 08.02.2022 року №414/5 «Про задоволення скарги» є незаконним та порушує законні права ПСП «Комишанське» на вільне володіння та використання землі, оскільки він є орендарем спірних земельних ділянок з кадастровими номерами: 5321386400:00:052:0014, 5321386400:00:052:0015, 5321386400:00:054:0005, 5321386400:00:054:0006 згідно укладених договорів оренди землі від 22.07.2020 року між ПСП «Комишанське» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Колегія при розгляді скарги ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339» перевірила не лише дотримання державним реєстратором процедури проведення реєстраційних дій, а й вирішила спір про право, тим самим вийшовши за межі своєї компетенції, що є підставою для визнання оскаржуваного наказу Мін`юсту незаконним.    
Також позивач вказує на те, що Міністерство Юстиції України, приймаючи оскаржуваний наказ від 08.02.2022 року, не врахувало наявність судових спорів щодо спірних об`єктів нерухомого майна, що є підставою для відмови у розгляді скарги відповідно до частини 8  статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  та пункту 5 Порядку №1128.
На підтвердження наведених обставин позивачем надано до позовної заяви копії ухвал Зіньківського районного суду Полтавської області від 24.12.2021 року про відкриття провадження у справах №530/1888/21, № 530/1890/21, № 530/1889/21 за позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПСП «Комишанське» про скасування запису про державну реєстрацію договорів оренди землі та повернення земельних ділянок.    
Позивач також зазначає, що представники ПСП «Комишанське» не були належним чином повідомлені про дату та місце розгляду скарги ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339» Колегією в порядку, передбаченому пунктом 10 Порядку №1128, що позбавило позивача як заінтересовану особу можливості взяти участь у засіданні Колегії.
Відповідно до частини 10  статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.
Таким чином, позивач стверджує, що наведене в сукупності є підставою для скасування наказу Міністерства юстиції України № 414/5 від 08.02.2022 року в судовому порядку як такого, що є протиправним, позаяк ним було скасовано законні рішення державного реєстратора, що призвело до неправомірної реєстрації припинення права оренди ПСП «Комишанське» на спірні земельні ділянки, тобто має місце порушення права позивача на володіння та користування нерухоме майно (земельними ділянками).
Аналогічні доводи містить також апеляційна скарга.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
За приписами  статті 16 Цивільного кодексу України  кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
У відповідності до статті  124, пунктів 2,  3,  4  частини 2 статті  129 Конституції України, статей  2,  7,  13 Господарського процесуального кодексу України  основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі  статтею 73 Господарського процесуального кодексу України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до  статті 74 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до  статті 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини 1  статті 93 Земельного кодексу України  право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічні положення щодо права оренди землі містить  стаття 1 Закону України «Про оренду землі».    
Згідно  статті 6 Закону України «Про оренду землі»  орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і  в порядку, передбачених  Земельним кодексом України,  Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина 2  статті 93 Земельного кодексу України).
Частинами 1, 2  статті 27  Закону України «Про оренду землі»  передбачено, що  орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.
Суд зазначає, що відповідно до положень  статті 321 Цивільного кодексу України  право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частиною 1  статті 319 Цивільного кодексу України  передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Отже, з наведених положень закону вбачається, що власники та орендарі земельних ділянок користуються рівними правами щодо захисту свого права на законне володіння та користування землею та на усунення перешкод у користуванні нею.
Як було зазначено, спірні правовідносини виникли у зв`язку із визнанням Міністерством юстиції України неправомірними дій (рішень) державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича, які полягають у проведенні державної реєстрації припинення права оренди земельних ділянок ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та державної реєстрації права оренди вказаних земельних ділянок за ПСП «Комишанське» та порушенням, на думку позивача, його права на законне володіння та користування спірними земельними ділянками.
При цьому позовні вимоги позивача ґрунтуються на факті правомірності вчинення державним реєстратором оскаржуваних дій щодо реєстрації права оренди земельних ділянок за кадастровими номерами: 5321386400:00:052:0014, 5321386400:00:052:0015, 5321386400:00:054:0005, 5321386400:00:054:0006    за ПСП «Комишанське» з посиланням на припинення права оренди ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» вказаних земельних ділянок на час вчинення таких дій на підставі угод від 01.07.2020 року, та відсутність правових підстав для розгляду скарги ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339», за результатами розгляду якої і були скасовані вищезазначені оскаржувані рішення 1 та оскаржувані рішення 2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У даному контексті судом враховано, що надання оцінки щодо правомірності прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень саме щодо реєстрації права оренди на земельні ділянки входить до юрисдикції господарського суду, оскільки спрямоване на захист права позивача на нерухоме майно (землю) від їх порушення іншою особою та при цьому приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856 державний реєстратор Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмиря М.А. безпосередньо вчиняв дії щодо реєстрації такого права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (провадження 11-377апп18) дійшла висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж майна.
При цьому, оскільки саме позивач був заявником оскаржуваних реєстраційних дій господарський, суд зазначає, що такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.
Судом також враховано правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 826/3582/17, згідно якої приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватною права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, то підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.
Звернення до суду з позовом у справі, що розглядається, зумовлено незгодою позивача з діями відповідача-1 щодо задоволення скарги відповідача-2 на дії державного реєстратора, якими припинено право оренди земельних ділянок за відповідачем-2.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, даний спір має приватно-правовий, а не публічно-правовий характер, оскільки стосується підстав та правомірності реєстрації прав оренди земельних ділянок як за позивачем, так і відповідачем 2, які, на думку позивача, оформлені відповідно до вимог та порядку, визначених законом, отже вимоги у цій справі так чи інакше зводяться до захисту права користування орендаря на земельні ділянки, а відтак вимоги у даній справі направлені на захист прав ПСП «Комишанське» на земельні ділянки, зокрема, від порушення з боку відповідача 1, відповідача 2 та третіх осіб.
З урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду, у даному випадку під час розгляду спору повинна надаватись юридично - правова оцінка правовідносинам, які склались на момент вчинення спірних реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, не зважаючи на можливі процедурні порушення.
Отже, з урахуванням фактичних обставин справи та висновків Верховного Суду суд зазначає, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття права оренди на спірні земельні ділянки і результат розгляду даного спору може впливати на права та інтереси позивача, відповідача 2 та третіх осіб, тобто предмет спору у цій справі безпосередньо впливає на можливість реалізації сторонами права оренди на спірні земельні ділянки за кадастровими номерами: 5321386400:00:052:0014, 5321386400:00:052:0015, 5321386400:00:054:0005, 5321386400:00:054:0006, що розташовані за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, с/рада Тарасівська, тобто існує спір про право.
Частиною 2  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна станом на момент прийняття оскаржуваних рішень державного реєстратора від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856 регулювалися  Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  в редакції від 01.01.2013 (далі - Закон).
Статтею 2 Закону  визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно,    обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона розпоряджатися    та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або  законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.
Відповідно до пункту 1 частини 1  статті 4 Закону  обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.
Тобто, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року № 910/10987/18.
Відповідно до частини 1  статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Частина 2  статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  визначає, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього  Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина 3  статті 3 вказаного Закону).
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього  Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього  Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених  статтею 28 цього Закону  (частина 4  статті 3 вказаного Закону).
Відповідно до положень  статі 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Статтею 26 вказаного Закону  передбачено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Згідно із частиною 3  статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; встановлює відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє наявність факту виконання умов правочину, з якими  закон  та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
В свою чергу підставами для зупинення державним реєстратором розгляду заяви про державну реєстрацію прав може бути подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством (пункт 1 частина 1  статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника (частина 2  статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (частина 5  статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
З аналізу наведених норм вбачається, що порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна включає, зокрема: перевірку документів, які подаються державному реєстратору, на відсутність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення такого розгляду (у випадку встановлення наявності відповідних підстав для цього), надання встановленого  Законом  строку, для усунення виявлених недоліків та, відповідно, прийняття рішення про реєстрацію або про відмову в реєстрації прав (у випадку не усунення заявником недоліків, які стали підставами для зупинення розгляду заяви).
Отже, до моменту прийняття державним реєстратором Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирею Максимом Анатолійовичем рішень від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856 щодо державної реєстрації припинення речового права (права оренди) ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» на земельні ділянки та щодо державної реєстрації речового права (права оренди) на земельні ділянки за ПСП «Комишанське», на відповідного державного реєстратора покладався обов`язок перевірки відповідності поданих для такої реєстрації документів, вимогам діючого законодавства України, як в частині їх наявності, так і в частині відповідності їх змісту.
Як визначено  статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим  Законом  та іншими нормативно-правовими актами. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами, встановленими цим  Законом  та іншими нормативно-правовими актами.
Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.
Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів.
У пункті 57  постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1127 від 25.12.2015 року  (далі - Порядок №1127) зазначено, що для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими  закон  та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Як встановлено судом за матеріалами справи та враховано Колегією під час розгляду скарги ПАТ «АТП -15339», державним реєстратором Гмирею М.А. під час прийняття оскаржуваних рішень 2 не було належним чином встановлено наявність факту виконання умов договорів оренди землі від 22.07.2020 року, на підставі яких у позивача може виникнути право оренди на спірні земельні ділянки та яке підлягає державній реєстрації, не перевірено документи на наявність підстав для зупинення розгляду відповідних заяв позивача, а у подальшому і для відмови у такій реєстрації (у випадку не усунення вказаних вище недоліків), позаяк подані державному реєстратору для проведення реєстрації права оренди спірних земельних ділянок за ПСП «Комишанське» документи не включали в себе: планів або схеми земельних ділянок; кадастрових планів земельних ділянок з відображенням обмежень (обтяжень) у їх використанні та встановлених земельних сервітутів; актів визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості); актів приймання-передачі об`єктів оренди; копій державних актів на право власності на земельні ділянки, які є невід`ємними частинами договорів оренди землі від 22.07.2020 року та наявність яких підтверджує факт виконання сторонами правочину відповідних умов договорів, а також подання яких передбачена приписами законодавства.
Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем в порушення вимог пункту 57 Порядку №1127 не було подано для проведення державної реєстрації прав оренди земельних ділянок на підставі договорів оренди землі від 22.07.2020 року відповідних документів, що дають змогу встановити набуття, зміну або припинення відповідних речових прав у позивача на спірні земельні ділянки.
Під час проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень та прийняття оскаржуваних рішень 2 на державного реєстратора покладався обов`язок, зокрема, щодо встановлення наявності факту виконання умов відповідних правочинів, що подаються заявником для проведення такої державної реєстрації.
За викладених обставин в сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Колегії про те, що оскаржувані рішення 2 прийняті державним реєстратором Гмирею М.А. з порушенням вимог статей  10,  18,  23,  24,  27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також пунктів 14, 40, 57 Порядку № 1127.
Відповідно до  статті 631 Цивільного кодексу України  час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.
Як було встановлено судом раніше, до моменту прийняття державним реєстратором Гмирею М.А. оскаржуваних рішень 1, на підставі яких було проведено державну реєстрацію припинення права оренди відповідача 2 на спірні земельні ділянки, ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» було орендарем земельних ділянок з кадастровим номерами 5321386400:00:052:0014, 5321386400:00:052:0015, 5321386400:00:054:0005, 5321386400:00:054:0006, відповідно до укладених останнім з власниками цих земельних ділянок гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року.
Як визначено пунктом 8 договорів оренди землі від 07.06.2017 року, що укладені між ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та ОСОБА_3 , та предметом оренди за якими є земельні ділянки з кадастровим номером: 5321386400:00:052:0014, 5321386400:00:052:0015, договори укладено на 10 років і діють до 31.12.2027 року.
Відповідно до пунктів 8 договорів оренди землі від 26.01.2018 року, що укладені між ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,    предметом оренди за якими є земельні ділянки з кадастровим номером 5321386400:00:054:0005, 5321386400:00:054:0006, договори укладено на 7 років і діють до 31.12.2024 року.
Отже, на час прийняття державним реєстратором Гмирею М.А. оскаржуваних рішень 1 строк дії зазначених договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року не закінчився.
Суд враховує, що підставою припинення договору оренди землі відповідно до  статті 31 Закону України «Про оренду землі»  може бути його розірвання за згодою сторін.
Відповідно до частини 3  статті 31 Закону України «Про оренду землі»  договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Правочин про розірвання договору оренди (суборенди) землі сільськогосподарського призначення, орендарем (суборендарем) за яким є юридична особа приватного права (крім акціонерного товариства, повного та командитного товариства), є значним правочином та потребує попереднього прийняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом такої юридичної особи рішення про надання згоди на його вчинення (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним). У разі неприйняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом юридичної особи рішення про надання згоди на вчинення такого значного правочину (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним) такий правочин є нікчемним. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Зокрема, згідно п. 38 договорів оренди від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року, дія договорів припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки (орендованих земельних ділянок), яке істотно перешкоджає їх (її) використанню,а також з інших підстав, визначених законом.
З матеріалів справи вбачається, що реєстратору на підтвердження факту припинення дії договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року, за якими орендарем спірних земельних ділянок виступав ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339», позивачем було надано Угоди від 01.07.2020 року щодо договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року, відповідно до яких сторони дійшли згоди щодо припинення дії вказаних договорів оренди землі шляхом їх розірвання.    
Суд враховує, що позовні вимоги позивача ґрунтуються, зокрема, на факті правомірного здійснення державним реєстратором реєстрації припинення речового права ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» на спірні земельні ділянки у зв`язку з укладанням останнім відповідних угод від 01.07.2020 року щодо договорів оренди землі.
Однак, відповідач 2, заперечуючи проти позовних вимог на спростування зазначених фактів вказує на відсутність факту укладання та підписання між ним та власниками спірних земельних ділянок гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 зазначених угод.    
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом статті 79 ГПК України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Судом перевірено, що в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 від 05.09.2022 року, заяву ОСОБА_1 від 05.09.2022 року та заяву ОСОБА_3 від 05.09.2022 року, відповідно до яких вказані особи письмово засвідчують та особисто підтверджують факт того, що вони жодних правочинів з приводу належних їм на праві приватної власності земельних ділянок з кадастровими номерами: 5321386400:00:052:0014, 5321386400:00:052:0015, 5321386400:00:054:0005, 5321386400:00:054:0006 із ПСП «Комишанське» не укладали. Всі договірні відносини щодо користування вказаними земельними ділянками у ОСОБА_2 , ОСОБА_1  та ОСОБА_3   наявні виключно з ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339».
Також з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» (відповідач-2) заперечує факт укладення угод щодо припинення договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року, а також наголошує, що товариством не подавались відповідні заяви до державного реєстратора про припинення прав оренди, що, за твердженням відповідача 2, свідчить про підробку документів, а також про неправомірні дії державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича.
Таким чином, факт укладання та підписання угод від 01.07.2020 року, на підставі яких реєстратором вчинено скасовані в подальшому наказом МЮУ реєстраційні дії, щодо припинення дії договорів оренди землі заперечується та не визнається сторонами цих угод.
З матеріалів справи вбачається, що на поданих державному реєстратору угодах від 01.07.2020 року, за якими останній встановив факт припинення дії договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року та прийняв відповідні оскаржувані рішення 1, наявна печатка Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство-15339», в той час як орендарем за договорами оренди землі від    07.06.2017 року та від 26.01.2018 року є Приватне акціонерне товариство «Автотранспортне підприємство-15339».
Як правильно зауважив суд першої інстанції, відомості щодо місця знаходження юридичної особи (місто Зіньків), наявні на печатці, яку проставлено на угодах від 01.07.2020 року, суперечать відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, згідно яких місцезнаходження Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство-15339» є місто Бровари, Київська область.
Відтак, за правильним висновком суду першої інстанції, на підставі поданих позивачем та відповідачами доказів, а також з урахуванням наданих третіми особами письмових пояснень, за результатами аналізу наявних матеріалів справи у їх сукупності, встановлені фактичні обставини свідчать про те, що угоди від 01.07.2020 року щодо розірвання договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство-15339» та ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 не укладались, оскільки наявна печатка на вказаних угодах не є печаткою ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339», а сам факт підписання цих угод заперечується їх сторонами.
З наведеного вбачається беззаперечний стверджувальний висновок про те, що договори оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року є чинними, а відтак право оренди ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» земельних ділянок з кадастровими номерами: 5321386400:00:052:0014, 5321386400:00:052:0015, 5321386400:00:054:0005, 5321386400:00:054:0006 на час прийняття державним реєстратором оскаржуваних рішень 1 не припинилось.
Судовою колегією враховано заперечення скаржника щодо зазначених висновків, однак слід наголосити, що позивачем не надано доказів на спростування вищенаведених обставин, зокрема, в частині відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами оренди за спірні земельні ділянки, а також існування будь-яких інших договірних правовідносин, якими б могли забезпечуватись триваючі орендні правовідносини між ПАТ «АТП-15339» та гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 , неправдивості заяв останніх щодо відсутності будь - яких угод з ПСП «Комишанське», та, відповідно, відсутні підстави для тверджень про наявність орендних правовідносин між позивачем та третіми особами за умови припинення договорів оренди з відповідачем 2.
Подання документів, що не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями є підставами для відмови у державній реєстрації прав (пункти 4, 5 частини першої статті 24 Закону).
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені вище угоди від 01.07.2020 року щодо договорів оренди землі не можуть бути належною підставою для державної реєстрації припинення речових прав відповідача 2 на спірні земельні ділянки.
Отже, з огляду на встановлені судом обставини чинності договорів оренди землі, за якими право оренди спірних земельних ділянок належить ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що під час прийняття оскаржуваних рішень 1 державним реєстратором Гмирею М.А. не було належним чином встановлено відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, а також не перевірено документи на наявність підстав для відмови в державній реєстрації прав та не прийнято відповідних рішень, оскільки у Державному реєстрі прав містилися відомості про право оренди земельних ділянок ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339», тоді як подані угоди від 01.07.2020 року є неукладеними.
Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені судом недоліки документів, поданих для здійснення реєстрації припинення речового права (права оренди земельних ділянок), суд погоджується з висновком,  викладеним центральною Колегією Міністерства Юстиції України у висновку від 16.11.2021 року, щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних рішень 1 як таких, що прийняті державним реєстратором Гмирею М.А. з порушенням вимог статей  10,  18,  24,  27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Щодо тверджень позивача стосовно виходу Колегії за межі своєї компетенції.
Згідно з пунктом 9 Порядку № 1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:
1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;
2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;
3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;
4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;
5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.
Таким чином, висновки центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України, викладені у висновку, є обов`язковими до врахування при розгляді скарг на дії суб`єктів державної реєстрації як такі, на підставі яких в подальшому приймається відповідний наказ Міністерства юстиції України.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:
1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;
2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.
Згідно пункту 14 Порядку № 1128 за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.
Тобто, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Колегія повинна перевірити всі обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, зокрема встановити, чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення державним реєстратором, чи було оскаржуване рішення державного реєстратора прийнято, вчинено на законних підставах. За результатами розгляду скарги Колегією приймається мотивоване рішення, у формі висновку.
Судом встановлено, що Колегією під час розгляду скарги було зроблено висновок про неналежне встановлення державним реєстратором наявності факту виконання умов правочинів, які були підставою для проведення державної реєстрації речових прав позивача на земельні ділянки, а також висновок про неналежне встановлення державним реєстратором відповідності відомостей про речові права на нерухоме майно, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих для проведення реєстрації речових прав документах.
Отже, Колегія під час розгляду скарги та прийняття висновку від 16.11.2021 року діяла у межах наданих їй  законом  повноважень.    
Доводи скаржника про протилежне судовою колегією відхиляються як необґрунтовані.
Також, слід наголосити, що в даному випадку під час розгляду спору повинна надаватись юридично - правова оцінка правовідносинам, які склались на момент вчинення спірних реєстраційних дій щодо реєстрації права оренди на нерухоме майно, не зважаючи на можливі процедурні порушення.
Окремо суд зазначає, що законодавством не передбачено вимоги щодо зазначення мотивів у рішенні уповноваженого органу про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні, а тільки його форму - наказ (частина 6  статті    37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). 
Однак висновок Колегії з розгляду скарг, на підставі якого приймається рішення, має бути вмотивованим та містити мотиви його прийняття, оскільки тільки такий висновок дає змогу прийняти належне та обґрунтоване рішення уповноваженому органу.
Вмотивоване рішення - це рішення, прийняте на підставі належної оцінки фактів та доказів, з урахуванням усіх заявлених аргументів сторін, із подальшим застосуванням відповідних норм законодавства.
Тобто, уповноважений орган має оцінити висновок Колегії з розгляду скарг, його мотивацію, обґрунтованість, і за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.
Аналізуючи викладене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані рішення державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856 щодо державної реєстрації припинення права оренди земельних ділянок ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та щодо державної реєстрації права оренди земельних ділянок за ПСП «Комишанське», прийняті вказаним державним реєстратором з порушенням вимог статей    10,  18,  23,  24,  27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  та пунктів 14, 40, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, що призвело до протиправної реєстрації припинення права оренди земельних ділянок ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та державної реєстрації права оренди земельних ділянок за ПСП «Комишанське».
За таких обставин, оскільки прийняте Міністерством юстиції України рішення, оформлене наказом від 08.02.2022 року № 414/5 про задоволення скарги ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339», відповідає вищезазначеним положенням чинного законодавства щодо порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно та розгляду скарги на рішення (дії) державних реєстраторів, обґрунтованим є відповідно висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позову про визнання протиправним та скасування наказу, а тому позов задоволенню не підлягає.
Щодо твердження позивача про неналежне повідомлення учасників розгляду скарги про засідання колегії.
Відповідно до пункту 10 Порядку №1128 (в редакції, чинній на момент розгляду скарги) для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів. Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду. 
Згідно із пунктом 11 Порядку №1128 (в редакції, чинній на момент розгляду скарги) Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел); 2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).
Копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально (пункт 12 Порядку №1128 (в редакції, чинній на момент розгляду скарги).
Судом перевірено, що відповідно до пункту 11 Порядку №1128 оголошення про розгляд скарги розміщено відповідачем-1 на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України (за посиланням https://miniust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-tsentralnoi-kolegii-ministerstva-yustitsii-ukraini-16-listopada-2021-roku) наступного змісту:
« 16 листопада 2021 року за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка 15, в Офісі протидії рейдерству відбудеться засідання центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції.
Запрошуються скаржники/їх представники, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується та заінтересовані особи/їх представники для розгляду наступних скарг:
...4. на 10 год. 10 хв. Розгляд скарги Приватного акціонерного підприємства «Автотранспортне підприємство - 15339» від 27.10.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.11.2020 за № 32089-33-20, поверненої для повторного розгляду дорученням Мін`юсту від 28.10 2021 № 532//48-21.»
Факт розміщення оголошення про розгляд скарги на офіційному сайті відповідача-1 позивачем не спростовано. 
Натомість, скаржник вважає, що зі змісту оголошення неможливо встановити, з приводу чого подана зазначена скарга, які саме реєстраційні дії оскаржуються, доводів скаржника, а тому позивач був позбавлений можливості встановити факт того, що скарга стосується його прав та обов`язків.
Судова колегія наголошує, що Порядок №1128 не встановлює чітких вимог до змісту оголошення про розгляд скарги, а тому твердження апелянта про необхідність зазначення суті скарги (з приводу чого подана зазначена скарга, які саме реєстраційні дії оскаржуються, доводів скаржника) судом відхиляються.
Також слід наголосити про відсутність обов`язку Колегії використовувати такі способи повідомлення позивача про засідання з розгляду скарги як телефонограмою або засобами електронної пошти, оскільки як вбачається з диспозиції зазначеної норми (пункт 11 Порядку №1128) наведені способи повідомлення Колегією є додатковими, а розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства Юстиції України є основним способом повідомлення зацікавлених осіб.
Отже, розміщення відповідачем-1 оголошення про розгляд скарги ПрАТ «Автотранспортне підприємство-153339» на веб-сайті Мін`юсту вважається належним виконанням приписів пункту 11 Порядку №1128 щодо повідомлення зацікавлених осіб про розгляд таких скарг, зокрема, позивача, що було вчинено відповідачем-2, чим спростовуються доводи скаржника про неналежне повідомлення про розгляд відповідної скарги.
Щодо посилань позивача на наявність судових спорів щодо нерухомого майна.
Враховуючи приватноправовий характер даного спору як такого, що обумовлений порушенням або загрозою порушення приватною права чи інтересу, а саме права оренди земельних ділянок конкретного суб`єкта - ПСП «Комишанське» як позивача, яке підлягає захисту в суді господарської юрисдикції, суд наголошує на можливості реалізації позивачем своїх прав на спростування висновків Колегії, участі в розгляді якою скарги позивач був позбавлений, саме в даному судовому процесі, позаяк зазначаючи про порушення процедури скасування державної реєстрації прав, позивачем в даному господарському процесі може бути доведено, що такі дії порушують його права та за наявності обґрунтованих правових підстав враховано судом під час винесення рішення.
Водночас, щодо тверджень позивача в обґрунтування позовних вимог про наявність судового спору щодо нерухомого майна, що унеможливлює розгляд скарг на рішення державного реєстратора, суд зауважує, що за приписами пункту 4 частини 8  статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав.
Наведене положення узгоджується із положенням пункту 5 Порядку №1128, яким передбачено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, зокрема, у разі наявності інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави.
Як зазначає позивач, на момент розгляду скарги Міністерством юстиції України в провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області перебували справи №530/1888/21, № 530/1890/21, № 530/1889/21 з тих же підстав, що викладені у скарзі ПрАТ «Автотранспортне підприємство-153339».
Однак, як вбачається з наданих позивачем копій ухвал Зіньківського районного суду Полтавської області провадження у справах №530/1888/21, № 530/1890/21, № 530/1889/21 було відкрито 24.12.2021 року, отже на момент розгляду скарги Колегією та складання висновку від 16.11.2021 року вказані провадження ще не були відкриті.
Отже,  підстава для відмови у задоволенні скарги, що наведена у пункті 4 частини 8  статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та на яку посилається позивач, була відсутня.
Підсумовуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів в розумінні  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України  ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.
Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених в мотивувальній частині, судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником у поданій апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано. 
Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі №910/3153/22.  
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі №910/3153/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі №910/3153/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське"  - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі 910/3153/22 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 910/3153/22 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
          Повний текст постанови складено та підписано 10.07.2023.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                С.Р. Станік

                                                                                М.Л. Яковлєв