ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року	Львів	Справа № 380/152/23 пров. № А/857/5049/23	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Курильця А.Р., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року (головуючий суддя Кухар Н.А., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві про визнання бездіяльності протиправною,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №134650007042 від 12.08.2022 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким відмовлено в перерахунку пенсії згідно заяви від 12.08.2022 №4682 відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, п.п 10, 12 Закону України від 10.12.2015 № 889 «Про державну службу» на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за №31 від 12.08.2022 року та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за №32 від 12.08.2022 року, виданих Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, з часу звернення за перерахунком пенсії, а саме - з 12.08.2022 року;
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №134650007042 від 12.08.2022 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи на посаді з 12.02.2004 по 11.07.2022 року головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансування Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ з 12.08.2022 року та здійснити нарахування та виплату з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №31 від 12.08.2022 року та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №32 від 12.08.2022 року, видані Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати таке і постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В апеляційній скарзі зазначає, що пенсійне забезпечення громадян в Україні здійснюються відповідно до Законів України від 05.11.1991 № 1788 «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788), Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) та інших чинних нормативно-правових актів.
Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889 - VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889) визначено право осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723.
З 01.05.2016 набув чинності Закон № 889 від 10.12.2015, яким передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державного службовця. Відповідно до статті 90 Закону № 889, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058.
Однак, згідно з пунктами 10, 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 передбачене право державних службовців на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723.
Пенсії, відповідно до Закону № 889 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, призначаються особам, які на день набрання чинності Законом № 889 обіймають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України або на день набрання чинності Законом № 889 мають не менш як 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016.
Слід зазначити, що статтею 25 Закону № 3723 визначено сім категорій посад державних службовців, залежно від яких встановлювалися ранги державних службовців.
Якщо у статті 25 Закону № 3723 не визначений певний державний орган, посади у якому віднесені до відповідних категорій посад державної служби, при визначенні права особи на пенсію державного службовця слід керуватись нормативно-правовими актами, за якими в подальшому такі посади були віднесені до посад державної служби.
За даними трудової книжки позивачка працювала в органах місцевого самоврядування.
Тобто, судом не взято до уваги те, що в період роботи в органах місцевого самоврядування ОСОБА_1 обіймала посади, за якими після 04.07.2001 присвоювались ранги посадової особи місцевого самоврядування, а не ранги державного службовця, такі посади з 04.07.2001 не відносяться до категорій посад державних службовців, а відтак, періоди роботи в органах місцевого самоврядування не зараховуються до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723. Законом № 889 визначено, що при прийнятті на державну службу державному службовцю присвоюється ранг в межах відповідної категорії.
Адже, з 04.07.2001, з дня набрання чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-ПІ від 07.06.2001, відповідно до пункту 11 частини 3 статті 3 Закону № 889 визначено, що дія цього Закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування.
При визначенні права особи на призначення пенсії за Законом № 889 слід керуватись записами у трудовій книжці та аналізувати відповідність займаної особою посади, посадам визначеним статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України.
Основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.
Отже, в період роботи в органах місцевого самоврядування позивачка обіймала посади, за якими після 04.07.2001 присвоювались спеціальні звання, а не ранги державного службовця.
Крім того, звертає увагу на те, що у зв`язку з прийняттям Закону № 889 було змінено порядок пенсійного забезпечення державних службовців.
Статтею 90 Закону № 889 передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058, із урахуванням вищезазначених у пунктах 10 та 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 особливих умов.
Серед іншого, відповідно до статті 3 Закону № 889 дія цього Закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування.
Оскільки, у позивачки відсутній стаж державної служби, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889, а на працівників державних органів, яким присвоюються спеціальні звання дія Закону № 889 не поширюється, підстави для призначення пенсії за нормами Закону № 3723 відсутні.
Крім того, ст. 21 Закону України від 07.06.2001 № 2493 «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493) визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону № 1058. Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі № 265/3533/17 зазначив, що, зарахування державної служби до стажу роботи не є тотожним поняттю статусу державного службовця за Законом № 889.
Отже, право на призначення пенсії згідно Закону № 3723 мали посадові особи місцевого самоврядування до набрання чинності Закону № 2493, а тому підстав для перерахунку та виплати пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону № 3723 та Закону України № 889 на підставі довідок, виданих Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, з часу
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 12.08.2022 року звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про переведення її на інший вид пенсійного забезпечення, а саме на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №134650007042 від 12.08.2022 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », позивачу відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця з огляду на наступне. Період роботи заявника з 12.02.2004 по 11.07.2022 року на посаді бухгалтера – головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансування Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради не підлягає зарахуванню до стажу державної служби. Отже, посадові особи органів місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування не можуть бути враховані до стажу державної служби.
Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 2 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон від 10.12.2015 №889-VIII) з набранням чинності вказаного закону втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон від 16.12.1993 №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до п. 10 - 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 статті 37 Закону від 16.12.1993 №3723-ХІІ передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
З огляду на це, суд вірно зауважив, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по справі № 822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15.12.2020 по справі № 560/2398/19, від 01.12.2020 по справі № 466/6057/17.
Отже, з аналізу вищенаведених норм ст. 37 Закону від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 № 889-VIII, суд доходить висновку, що для реалізації позивачем права на пенсію державного службовця необхідним є дотримання таких умов: 1) вік (для жінок, які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року - 58 років 6 місяців); 2) загальний страховий стаж не менше 30 років; 3) наявність стажу не менше 10 років державної служби станом на 01.05.2016 року.
Суд першої інстанції з`ясував, що відмовляючи у переведенні позивача на пенсію державного службовця відповідач вказав на відсутність підстав для зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача з 12.02.2004 по 11.07.2022 року на посаді бухгалтера – головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансування Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.08.1982 року у період з 12.02.2004 по 11.07.2022 позивач займала посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансування Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради і була посадовою особою місцевого самоврядування 11 рангу.
Задовольняючи позовні вимоги, суд вірно врахував, що правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулює Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон від 07.06.2001 № 2493-III).
Служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом (ст. 1 Закону від 07.06.2001 № 2493-III)
Посадовою особою місцевого самоврядування, в розумінні ст. 2 Закону від 07.06.2001 № 2493-III, є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 07.06.2001 № 2493-III, дія Закону від 16.12.1993 № 3723-ХІІ поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
Статтею 46 Закону від 10.12.2015 № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у п. 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом від 07.06.2001 № 2493-III.
Відповідно до п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом від 10.12.2015 №889-VIII обчислюється відповідно до п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII.
Відповідно до п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 (далі - Порядок №283) (чинним до 01.05.2016, тобто в період проходження позивачем служби в органі місцевого самоврядування) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Згідно п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), в тому числі, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону від 07.06.2001 № 2493-III, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 607/9429/17 та від 22 травня 2020 року у справі № 263/9612/16-а.
З огляду на викладене, суд вірно вважав, що посада бухгалтера – головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансування Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, яку обіймала позивач у період з 12.02.2004 по 11.07.2022 , включена до переліку посад, робота на яких зараховується при обчисленні стажу державної служби.
Отже, період роботи ОСОБА_1 з 12.02.2004 по 11.07.2022 року на посаді бухгалтера – головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансування Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, протиправно не врахована до стажу її роботи на посадах державної служби.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 01.04.2020, справа № 607/9429/17.
Відтак правильними є висновок суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у переведенні позивача на інший вид пенсійного забезпечення, а саме на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, є протиправним, оскільки відповідач при його прийнятті не врахував наведені вище норми матеріального права та не зарахував спірний період роботи позивача до стажу державної служби, що дає право на пенсію державного службовця.
Таким чином, ефективний засіб правового захисту буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи на посаді з 12.02.2004 по 11.07.2022 року головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансування Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради та перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ з 12.08.2022 року (дати звернення з заявою щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»).
Крім того, суд вірно врахував, що пунктом 4 Порядку № 622 передбачено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
У матеріалах справи наявні довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №31 від 12.08.2022 та довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №32 від 12.08.2022, видані Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, що відповідають формам, затвердженими постановою правління пенсійного фонду України Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям від 17.01.2017 №1-3.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що належним способом захисту порушених права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату пенсії позивачу відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ з 12.08.2022 року на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №31 від 12.08.2022 року та довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №32 від 12.08.2022 року, які видані Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року по справі № 380/152/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	Л. Я. Гудим