УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 932/25/22
провадження № 51-5020ск23
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 7 квітня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 4 липня 2023 року у кримінальному провадженні щодо 
 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
 
в с т а н о в и в:
 
За вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 7 квітня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі ? КК) та засуджено: 
 
за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці; 
за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 5 місяців. 
 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді арешту на строк 5 місяців.
 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
 
Як установив суд,  ОСОБА_4 22 червня 2021 року приблизно о 10:30 перебуваючи у приміщенні гіпермаркету «Епіцентр К», розташованому по вул. Запорізьке шосе, 62-К у м. Дніпро, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав майно, яке належить ТОВ «Епіцентр К», а саме: ножиці по металу малі універсальні вартістю 220,38 грн, щипці у кількості 2 штук, вартістю 725,64 грн, ножиці манікюрні у кількості 2 штук, вартістю 336,12 грн, а всього на загальну суму 1282,14 грн.
 
Після чого, ОСОБА_4 , утримуючи при собі вказане майно, намагався залишити місце скоєння кримінального правопорушення, однак, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг його закінчити з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони з викраденим майном за межами гіпермаркету.
 
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 у цій частині кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
 
Крім того, 31 серпня 2021 року приблизно о 19:49 ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні гіпермаркету «Епіцентр К», розташованому по вул. Запорізьке шосе, 62-К у м. Дніпро, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, шляхом вільного доступу, викрав майно, яке належить ТОВ «Епіцентр К», а саме: джемпер жіночий розмір S фірми «Puma» вартістю 1790,10 грн, джемпер чоловічий розмір L фірми «Puma» вартістю 1790,10 грн, лосіни жіночі розмір S фірми «Puma» вартістю 1790,10 грн, штани чоловічі розмір L фірми «Puma» вартістю 1790,10 грн, а всього на загальну суму 7160,40 грн.
 
Після чого, ОСОБА_4 , утримуючи при собі вказане майно, намагався залишити місце скоєння кримінального правопорушення, однак, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг його закінчити з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони з викраденим майном за межами гіпермаркету.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15. ч. 2 ст. 185 КК як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 4 липня 2023 року вирок суду першої інстанції змінив в частині призначення покарання та постановив вважати 
ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 1 місяць, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначено остаточне покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
 
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_5 , не погоджуючись із судовими рішеннями в частині призначеного ОСОБА_4 покарання, просить їх змінити та призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік із застосуванням положень ст. 75 КК, тобто звільнити від відбування покарання з випробуванням. Свої доводи захисник обґрунтовує тим, що призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі та звільнення від його відбування з випробуванням буде останньому більш м`яке у порівнянні з арештом. Крім того, вказує що на даний час після скоєння першого кримінального правопорушення пройшло більше двох років, інших злочинів після цього засуджений не вчиняв.
 
Мотиви Суду
 
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи викладені в ній та додані до скарги копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
 
У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості підзахисного у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК.
 
Разом із тим посилання захисника на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість і на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.
 
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК у разі, якщо суд, крім випадків передбачених цією статтею, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 
5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
 
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
 
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
 
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.
 
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
 
Зі змісту скарги убачається, що захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
 
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинствіохоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
 
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_4 , врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх обставини, особу винуватого, якийраніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, знаходиться з 2005 року під наглядом лікаря психіатра з діагнозом: розлад особистості внаслідок органічного ушкодження головного мозку та негативно характеризується за місцем проживання. Зважив суд і на відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
 
Апеляційний суд змінюючи вирок відносно засудженого врахував вищевказані обставини та зазначив про те, що суд першої інстанції достатньою мірою не врахував інші обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких є кримінальним проступком, передбаченим ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК, а друге - нетяжким злочином, передбаченим ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, які вчинено у формі замаху, тобто збитків для потерпілого від них не настало. Крім того врахував, що ОСОБА_4  до кримінальної відповідальності притягується вперше, згідно медичної довідки має психічне захворювання: органічний емоційно-лабільний розлад у зв`язку з перенесеним гіпоксично-травматичним ураженням ЦНС, пароксизмальні стани, у зв`язку з чим потребує стаціонарного лікування, також має постійне місце проживання за яким проживає з матір`ю, яка є інвалідом третьої групи.
 
Доводи в касаційній скарзі є майже аналогічними за змістом доводам, наведеними захисниками в апеляційних скаргах, і вже були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який належним чином їх перевірив та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарг, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК докладні мотиви свого рішення про неможливість призначення покарання у виді позбавлення волі та застосування положень ст. 75 КК. 
 
Так, враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та що два епізоди крадіжок вчинені у невеликий проміжок часу, при цьому другий епізод мав місце вже після того, як засудженого було викрито при скоєнні першого епізоду; відсутність щирого каяття та медичних даних про те, що засуджений за станом здоров`я не може утримуватись в установах виконання покарань, а також висновок судово-психіатричної експертизи № 474 від 15 грудня 2021 року, відповідно до якого  ОСОБА_4  міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними як на час вчинення інкримінованих діянь, так і на час проведення експертизи, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. 
 
Суд обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення засудженого без реального відбування покарання та, що призначене йому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і перевиховання та попередження нових злочинів, а також про відсутність підстав для засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та застосування приписів ст. 75 КК.
 
Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам 
ст. 419 КПК, і погоджується з наведеними у ній висновками.
 
Підстав для призначення іншого покарання та в подальшому звільнення засудженого від призначеного покарання з випробуванням Верховний Суд не вбачає, оскільки визнані судами обставини та на які додатково посилається захисник, не знижують ступеня тяжкості вчинених діянь, а дані про особу та інші обставини свідчать про неможливість виправлення засудженого без реального відбування покарання та в той же час відсутність законних підстав для призначення покарання у виді позбавленні волі
 
Як передбачено ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Оскільки інших доводів щодо незаконності вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду захисник у касаційній скарзі не вказав, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідневідповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
 
З приводу клопотання захисника про зупинення виконання оскаржених судових рішень стосовно засудженого, то колегія суддів зазначає, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК це питання вирішує суддя-доповідач тільки після відкриття касаційного провадження, а оскільки в цьому провадженні такого рішення суд не прийняв, підстав для розгляду клопотання немає.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 7 квітня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 4 липня 2023 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 .
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                        ОСОБА_3