Ухвала
23 серпня 2023 року
місто Київ
справа № 204/755/21
провадження № 61-9734ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, просив визнати за ним право спільної сумісної власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 .
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року, позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 , як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя.
Встановивши, що спірне нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі та в інтересах сім`ї, оскільки договір купівлі-продажу вчинявся відповідачкою під час зареєстрованого шлюбу з позивачем, який (правочин) був нотаріально посвідчений за згодою чоловіка, - ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, презумпція чого відповідачкою не спростована, а отже, частки сторін (колишнього подружжя) у зазначеному домоволодінні є рівними. Тому зазначене є підставою для задоволення позову.
У липні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявниця, просить рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.
Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху для обґрунтування розміру сплаченого судового збору.
У серпні 2023 року на виконання ухвали заявниця засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, зазначила, що сплатила судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі у розмірі 11 350,00 грн, оскільки позивач під час звернення із позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 5 675,00 грн, відповідно 200 % складає саме 11 350,00 грн.
Також, заявниця виконуючи вимогу Суду про визначення ціни позову, з урахуванням доводів касаційної скарги, що спірний житловий будинок є її особистою власністю, додала копію звіту про оцінку майна, складеного 15 лютого 2022 року, відповідно якого ринкова вартість об`єкта оцінки складає 359 870,00 грн.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі ціна позову в якій не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:
1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);
4) справи про розірвання шлюбу;
5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання права спільної сумісної власності на 1/2 частку будинку.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Ціна позову у цій справі, яка розрахована з ринкової вартості спірного майна, становить 359 870,00 грн, станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн). 
Отже, оскаржувані судові рішення відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У касаційній скарзі немає посилання на зазначені випадки.
Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення ЄСПЛ у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення ЄСПЛ у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявниці. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            В. В. Яремко
                                                                                                                        І. Ю. Гулейков
                                                                                                                        А. С. Олійник