ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/5147/23
Номер провадження 22-ц/818/1805/23

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року                                                         м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Бурлака І.В, Яцини В.Б.,        
за участю:
секретаря судового засідання Маленка В.В.,
представника скаржника адвоката Задерій О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року в складі судді Сугачової О.О. у справі № 643/5147/23 за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії та бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС) у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі СМУМЮ).
Вимоги скарги мотивує тим, що йому та його батькові ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько помер. Після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_3 .
Під час оформлення спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 стало відомо, що постановою Московського ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року, серії АА №128814, накладено арешт на все майно, що належало йому на праві спільної сумісної власності. Також, в архівному розділі Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт всього майна боржника № 8575946, на підставі постанови ДВС у Московському районі м. Харкова про відкриття виконавчого провадження б/н від 20 березня 2007 року.
Про вказані виконавчі провадження йому нічого не відомо та наявних даних в реєстрі речових прав на нерухоме майно недостатньо для ідентифікування боржника. 
18 травня 2023 року його представником направлено заяву про зняття арешту з усього майна, що належить ОСОБА_1 . Проте, на вказану заяву Салтівським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ 27 травня 2023 року надано відповідь, що відомості щодо виконавчих проваджень, в яких ОСОБА_1 є боржником та в межах яких державними виконавцями видані повідомлення ВДВС Московського району м. Харкова, 24181 від 24 листопада 2007 року, ДВС у Московському районі м. Харкова, постанова від 24 листопада 2004 року мали бути внесені до ЄДРВП та міститися в АСВП в тому числі в окремому спецпідрозділі, який є архівною складовою АСВП. Однак, відомості щодо виконавчих проваджень, зокрема, реквізити, стягувачів тощо, відсутні. Виконавчі провадження знищені за закінченням строку зберігання, а відомості про них не вносилися до ЄДРВП. На теперішній час підстав для зняття виконавцем арешту з майна боржника, передбачених ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» відсутні. 
Вважають, що Московським ВДВС, правонаступником якого є Салтівський ВДВС, не було виконано вимоги діючого законодавства та не було реально вжито заходів по зняттю арешту та обтяження по закінченню виконавчого провадження.
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив визнати неправомірною бездіяльність Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ, яка полягає у не знятті арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановою про відкриття виконавчого провадження, б/н, 20 березня 2007 року, ДВС у Московському районі м. Харкова, реєстраційний номер обтяження 8575946, зареєстрованого 25 березня 2009 року 09:40:38 за № 8575946 реєстратор: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України;
визнати неправомірною бездіяльність Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ, яка полягає у не знятті арешту з майна, зареєстрованого 25 листопада 2004 року Першою ХМДНК на підставі повідомлення 24181 від 24 листопада 2004 року, ВДВС Московського району м. Харкова, державний виконавець Іванов Л.В., реєстраційний номер обтяження 1497804; 
визнати неправомірною бездіяльність Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ, яка полягає у не знятті арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановою ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року, серія АА №128814, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;
зобов`язати Салтівський ВДВС у м. Харкові СМУМЮ зняти арешт з всього майна ОСОБА_1 , що накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, 20 березня 2007 року, ДВС у Московському районі м. Харкова, р/н обтяження 8575946, зареєстрованого 25 березня 2009 року 09:40:38 за № 8575946 реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України»; 
зобов`язати Салтівський ВДВС у м. Харкові СМУМЮ зняти арешт з майна ОСОБА_1 , зареєстрований 25 листопада 2004 року Першою ХМДНК на підставі повідомлення 24181 від 24 листопада 2004 року, ВДВС Московського району м. Харкова, державний виконавець Іванов Л.В., р/н обтяження 149804; 
зобов`язати Салтівський ВДВС у м. Харкові СМУМЮ зняти арешт з майна ОСОБА_1 , що накладений постановою ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року, серія АА № 128814, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язати Салтівський ВДВС у м. Харкові СМУМЮ виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про арешт належного скаржнику нерухомого майна, зокрема, з частки квартири АДРЕСА_1 , а саме, обтяження за р/н 1497804 та 8575946.
26 липня 2023 року Салтівським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ подано пояснення на скаргу, в яких відділ просив скаргу залишити без задоволення.
Пояснення мотивовані тим, що виконавчі провадження, в межах яких державними виконавцями видані повідомлення ВДВС Московського району м. Харкова, 24181 від 24 листопада 2004 року, постанова про відкриття виконавчого провадження від 20 березня 2007 року, ДВС у Московському районі м. Харкова, постанова Московського ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року, серія АА №128814, знищені за закінченням строку зберігання, а відомості про них не вносились до ЄРВП.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року скаргу залишено без задоволення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 не надано належних та достатніх доказів порушення його прав Салтівським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ, а також того, що він є стороною виконавчого провадження, в розумінні положень ст. 447 ЦПК України. Даних про причини відсутності виконавчого провадження, підстави його завершення, що необхідно для вирішення питання про визнання дій державного виконавця протиправними щодо не зняття арешту з майна скаржником не надано. Також, ОСОБА_1 вже звертався до суду з аналогічними вимогами та ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2022 року його скаргу на бездіяльність Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) залишено без задоволення.
07 серпня 2023 року на вказане судове рішення через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Задерей Олександр Віталійович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити скаргу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність даних, що він є боржником у виконавчих провадженнях спростовуються довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 28 лютого 2020 року та витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна. На його майно було накладено арешт в межах виконавчих проваджень, про що свідчать не лише його персональні дані як боржника, але й накладення арешту на частку квартири, де він є співвласником. 
Бездіяльність ВДВС полягає у невиконанні положень статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачала обов`язок державного виконавця зняти арешт разом із винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження. Виключно закінчені виконавчі провадження передаються до архіву і надалі знищуються по завершенню терміну зберігання. 
Представником ВДВС зазначалось про невнесення відомостей про виконавчі провадження до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, що унеможливлює встановити особу стягувача та обставини закінчення виконавчого провадження.
Також зазначав, що судом не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 жовтня 2022 у справі № 203/3435/21, а саме «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».
В судове засідання Задерій О.В. та представник Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 21 вересня 2023 року, надіслані апеляційним судом на адресу сторін-учасників отримано Салтівський ВДВС у м. Харкові СМУМЮ 07 вересня 2023 року (а.с. 94), представником скаржника Задерієм О.В. 11 вересня 2023 року (а.с. 95).
Судові повістки-повідомлення, направлена на адресу ОСОБА_1 повернулась до суду апеляційної інстанції без вручення з значенням, що «адреса відсутній з вказаною адресою (а. с. 96-97).
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника адвоката Задерій О. В., який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 квітня 1999 року № НОМЕР_1 (а.с. 15)
Відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 05 березня 2020 року постановою Московського ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року, серія АА № 128814 накладено арешт на все майно, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).
Вказане обтяження також міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 1497804, зареєстрований 25 листопада 2004 року за № 1497804 Першою ХМДНК на підставі повідомлення 24181 від 24 листопада 2004 року державним виконавцем ВДВС Московського району м. Харкова Івановим Л.В. (а.с.12).
Відповідно до Відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 20 березня 2007 року ДВС у Московському районі м. Харкова на все майно боржника ОСОБА_1 накладено арешт, реєстраційний номер 8575946, зареєстровано: 25 березня 2009 року за № 8575946 реєстратором Харківської філії ДП «Інформаційний центр» МЮУ (а.с.14).
27 травня 2023 року Салтівським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ повідомлено, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що відділ не має можливості надати детальну інформацію щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати в межах якого саме виконавчого провадження винесено постанову про накладання арешту. Виконавчі провадження, в межах яких державними виконавцями видані повідомлення ВДВС Московського району м. Харкова 24181 від 24 листопада 2004 року, постанова про відкриття виконавчого провадження від 20 березня 2007 року, ДВС у Московському районі м. Харкова, постанова Московського ВДВС РУЮ від 24 листопада 2004 року, серія АА № 128814 знищені за закінченням строку зберігання, а відомості про них не вносились до ЄРВП (а.с.18-21).
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
На час прийняття державним виконавцем постанови від 30 липня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу, спірні правовідносини були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).
Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIVдержавний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;  повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина 5 статті 47 Закону № 606-XIV).
Статтею 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;       11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною 3 статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.
Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Встановивши обставини по справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів порушення його прав державним виконавцем та наявності підстав для зняття арешту.
Посилання скаржника на висновки у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св21) не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаних справах відрізняються від тих, що установлені судом у даній справі. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Матеріали справи не містять доказів належного виконання своїх зобов`язань перед кредиторами ОСОБА_1 , доказів, що виконавчі листи, на підставі яких здійснювалось виконавче провадження, визнані такими, що не підлягають виконанню, скаржником не надано. 
Так, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, 06 лютого 2007 року Московським районним судом міста Харкова по справі № 2-1350/06 2-1534/07 ухвалено рішення, за яким з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Харківське обласне кредитне товариство» стягнуто заборгованість у розмірі - 3663,28 грн., судовий збір у розмірі - 36,63 грн., та витрати за інформаційно-технічне забезпечення у розмірі - 30 грн (https://reyestr.court.gov.ua/Review/856536).
Між тим, доказів, що вказані зобов`язання припинені та судові рішення щодо скаржника відсутні, або виконані, ОСОБА_1 не надано. Даних, щодо відсутності майнових претензій з боку стягувача також матеріали справи не містять.
Колегія суддів критично оцінює посилання щодо відсутності інформації про стягувачів за виконавчими провадженнями, оскільки самим ОСОБА_1 не заперечувалось та не зазначалось про неповідомлення його про існування виконавчих проваджень та судових рішень. Також, обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 зазначав, що про накладення арешту йому стало відомо під час оформлення спадкових прав на квартиру. Проте, зі скарги вбачається, що його батьком помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, до ВДВС з відповідними заявами ОСОБА_1 звернувся лише у 2023 році, тобто, зі значним проміжком часу, коли виконавчі провадження знищені за закінченням строку зберігання.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.
Ухвала суду першої інстанції є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.
Керуючись ст. ст.149 - 150, 367, 374, 375, 381, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2023 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований

Судді                                                                 І.В. Бурлака

В.Б. Яцина