П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/4715/23	

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року по справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до фiзичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2023 року до суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі ДПС) до фiзичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП) про стягнення з відповідача на користь Держави в рахунок погашення податкового боргу в сумі 7873,77 грн, а саме: земельний податок з фізичних осіб  860,61 грн; єдиний податок з фізичних осіб  7013,16 грн.
Позов обґрунтовано тим, що в результаті неналежного виконання покладених законом на платника податків обов`язків у відповідача наявна непогашена податкова заборгованість у сумі 7013,16 грн з єдиного податку та 860,61 грн. із земельного податку з фізичних осіб. Зазначений податковий борг всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не сплатив.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року позовну заяву залишено без задоволення.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно відповіді від 08.05.2023 року №62434 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань, відповідач з 24.01.2017 року є зареєстрованим як фізична особа-підприємець.
31.01.2017 року відповідач подав до Братської державної податкової інспекції ДПС заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності з 01.02.2017 року.
Відповідач був платником єдиного податку другої групи, що підтверджується розрахунком податкового боргу та заявою відповідача про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.
Крім цього, позивач приймав податкові повідомлення-рішення (далі  ППР) щодо визначення відповідачу грошового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб, а саме:
- від 12.05.2020 року №5235144-5205-1409 (форма «Ф») за податковий період 2020 року на суму 194,72 грн;
- від 12.05.2020 року №5235146-5205-1409 (форма «Ф») за податковий період 2020 року на суму 35,58 грн;
- від 07.05.2021 року №5497858-2408-1408 (форма «Ф») за податковий період 2021 року на суму 35,58 грн;
- від 07.05.2021 року №5497859-2408-1408 (форма «Ф») за податковий період 2021 року на суму 194,72 грн;
- від 11.05.2021 року №5732646-2408-1408 (форма «Ф») за податковий період 2021 року на суму 540,76 гривні.
Крім того, позивач виставив відповідачу податкову вимогу від 10.03.2020 року №4679-52 (форма «Ф») на суму 1345,56 грн.
Зазначену податкову вимогу відповідач в адміністративному або судовому порядку не оскаржив.
Загальний розмір податкового боргу із земельного податку з фізичних осіб та єдиного податку з фізичних осіб на день звернення позивача до суду становив 7873,77 грн, що підтверджується розрахунком податкової заборгованості та витягами з інтегрованої картки платника.
З огляду на не сплату вказаного боргу ФОП та з метою стягнення з відповідача відповідного податкового боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач нарахував відповідачу як фізичній особі земельний податок за 2020-2021 роки на загальну суму 1001,36 грн. згідно відповідних ППР від 12.05.2020 року №5235144-5205-1409, від 12.05.2020 № 5235146-5205-1409, від 07.05.2021 № 5497858-2408-1408, від 07.05.2021 № 5497859-2408-1408, від 11.05.2021 № 5732646-2408-1408.
Доказів надіслання відповідачу вищезазначених ППР позивач суду не надав.
Відтак, з матеріалів справи слідує, що позивач не вручив їх відповідачу, а тому відповідні податкові зобов`язання не можуть вважатися податковим боргом, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Також суд зазначив, що в зв`язку з виникненням у відповідача податкового боргу, позивач виставив йому податкову вимогу від 10.03.2020 року №4679-52 (форма «Ф») на суму 1345,56 грн., яку він не отримав у зв`язку з «неправильним зазначенням або відсутністю адреси», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №5650115089997 і довідкою про причини повернення/досилання.
При цьому, вказана податкова вимога була надіслана позивачем на адресу місцезнаходження відповідача, яка ним була зазначена в заяві про застосування спрощеної системи оподаткування від 31.07.2017 року.
Відповідно до абзацу другого пункту 42.5 статті 45 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відтак, зазначена податкова вимога вважається врученою відповідачу належним чином.
Суд зазначив, що на цей час вимога не відкликана. Відповідач не звертався до позивача із заявами про розстрочення або відстрочення податкового боргу.
Поряд з цим, суд зазначив, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач просить стягнути податковий борг із земельного податку і з єдиного податку в дохід держави, а не відповідної територіальної громади.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції частково помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України в частині, з огляду на таке.
Положеннями ст.15.1-15.2 ПК України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.
Відповідно до ст.16.1.4 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно зі ст.36.1 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Як зазначено ДПС, вищевказаний податковий борг виник на підставі поданої ФОП податкової декларації з єдиного податку з фізичних осіб та податкових повідомлень-рішень щодо визначення відповідачу грошового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб.
Так, зі змісту статті 286.5 ПК України вбачається, що нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Положеннями статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
З матеріалів справи вбачається, що позивач приймав податкові повідомлення-рішення щодо визначення відповідачу грошового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб, а саме: 
- від 12.05.2020 року №5235144-5205-1409 (форма «Ф») за податковий період 2020 року на суму 194,72 грн;
- від 12.05.2020 року №5235146-5205-1409 (форма «Ф») за податковий період 2020 року на суму 35,58 грн;
- від 07.05.2021 року №5497858-2408-1408 (форма «Ф») за податковий період 2021 року на суму 35,58 грн;
- від 07.05.2021 року №5497859-2408-1408 (форма «Ф») за податковий період 2021 року на суму 194,72 грн;
- від 11.05.2021 року №5732646-2408-1408 (форма «Ф») за податковий період 2021 року на суму 540,76 гривні.
Поряд з цим, приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції зазначав, що доказів надіслання відповідачу вищезазначених ППР позивач суду не надав, отже ДПС не вручила їх відповідачу, а тому відповідні податкові зобов`язання не можуть вважатися податковим боргом.
Колегія суддів вважає вказані висновки хибними та зазначає, що справа (а.с.18, 19) містить копії всіх вказаних податкових повідомлень-рішень, з яких вбачається наявність факту отримання ФОП копій вказаних рішень.
З огляду на зазначене та оскільки справа не містить жодних відомостей щодо оскарження вказаних рішень ФОП, колегія суддів приходить до висновку про узгодженість податкових зобов`язань, які визначені у вказаних ППР, а тому у ФОП виник обов`язок щодо сплати вказаного податкового зобов`язання.
Стосовно податково боргу з єдиного податку суд зазначає, що згідно з пунктом 293.1 статті 293 ПК України ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі  прожитковий мінімум), другої групи  у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі  мінімальна заробітна плата), третьої групи  у відсотках до доходу (відсоткові ставки).
Підпунктом 2 пункту 293.2 статті 293 ПК України передбачено, що фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць, для другої групи платників єдиного податку  не більше 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до пункту 295.2 статті 295 ПК України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.
Абзацом першим пункту 295.1 статті 295 ПК України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.
Платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників.
Глава 4 ПК України регламентує питання визначення суми податкових та/або грошових зобов`язань платника податків, порядок їх сплати та оскарження рішень контролюючих оргавнів.
Так, відповідно до статті 59 ПК України (Податкова вимога) у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому  податкову вимогу  в  порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений  пунктом 102.4  статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
При цьому, слід зазначити, що згідно до статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
З аналізу наведеного вбачається визначення діючим законодавством процедури, що передує факту звернення податкового органу з позовом до суду про стягнення податкового боргу, складовою та обов`язковою частиною якого є прийняття податкової вимоги (яка повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу, розмір податкового боргу, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, тощо) та вчинення належних дій щодо її надсилання боржнику.
З матеріалів справи вбачається, що в зв`язку з виникнення у відповідача податкового боргу, позивач прийняв податкову вимогу від 10.03.2020 року №4679-52 (форма «Ф») на суму 1345,56 грн.
Вказана вимога була надіслана позивачем, однак не отримана ФОП у зв`язку з «неправильним зазначенням або відсутністю адреси», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №5650115089997 і довідкою про причини повернення/досилання.
При цьому, суд першої інстанції вказав, що наведена податкова вимога була надіслана позивачем на адресу місцезнаходження відповідача, яка ним була зазначена в заяві про застосування спрощеної системи оподаткування від 31.07.2017 року, а тому вважається врученою відповідачу належним чином. Вона на цей час не відкликана. Відповідач не звертався до позивача із заявами про розстрочення або відстрочення податкового боргу.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду щодо вручення відповідачу належним чином податкової вимоги з огляду на таке.
Так, справа містить копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №5650115089997, з якого вбачається, що вказана податкова вимога була надіслана ФОП на адресу: « АДРЕСА_1 », і, прогнозовано, не була отримана ФОП у зв`язку з «неправильним зазначенням або відсутністю адреси».
Поряд з цим, зі справи вбачається, що позивач мав коректну адресу ФОП, а саме: АДРЕСА_2 , на вказану адресу ДПС направляло ФОП кореспонденцію в квітні 2023 року, вона ж зазначена в ППР від 12.05.2020 року №5235144-5205-1409 (форма «Ф»), від 12.05.2020 року №5235146-5205-1409 (форма «Ф»), від 07.05.2021 року №5497858-2408-1408 (форма «Ф»), від 07.05.2021 року №5497859-2408-1408 (форма «Ф»), від 11.05.2021 року №5732646-2408-1408 (форма «Ф»).
Вказані обставини свідчать про відсутність факту належного направлення ДПС відповідачу податкової вимоги від 10.03.2020 року №4679-52 (форма «Ф»), що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення цього податкового боргу з ФОП.
Поряд з цим, суд погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач просить стягнути податковий борг із земельного податку і з єдиного податку в дохід держави, а не відповідної територіальної громади.
Колегія суддів наголошує, що положеннями статті 10 ПК України передбачено, що до місцевих податків належать, зокрема, єдиний податок та податок на майно (земельний податок).
Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до  Бюджетного кодексу України.
Так, відповідно до п.19 ч.1 ст.64 Бюджетного кодексу України 4 ч.1 до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад належать місцеві податки та збори, що сплачуються (перераховуються) згідно з  Податковим кодексом України.
Отже, оскільки спірний по даній справі податковий борг виник з місцевих податків (єдиний податок та податок на майно (земельний податок)), суд приходить до висновку, що відповідні суми по вказаних податках дійсно повинні бути сплачені до бюджету відповідної територіальної громади – Миколаївської територіальної громади, в якій ФОП взятий на облік згідно ідентифікаційних даних.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції частково неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права в частині, тому оскаржуване рішення підлягає зміні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року – змінити в мотивувальній частині у викладеній редакції.
В решті рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук