Справа № 130/91/22
Провадження № 22-ц/801/1408/2023
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року	Справа № 130/91/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П., 
                за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А., 
                за участю сторін: представника ОСОБА_1 – адвоката Бурки В.Р., представника ТОВ «Поділля Агропродукт» - Барішевського О.В.,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №130/91/22 запозовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державного реєстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюка Сергія Анатолійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротал», Приватного підприємства «Агротал» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування та скасування державної реєстрації, 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт»на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 травня 2023 року, яке ухвалене суддею Шепель К.А. в Жмеринському міськрайонномусуді Вінницької області, 

в с т а н о в и в :

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Поділля Агропродукт», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державного реєстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюка С.А., ТОВ «Агротал», Приватного підприємства «Агротал» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування та скасування державної реєстрації, мотивуючи позов тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 2-583 від 17 квітня 2015 року, позивачу належить земельна ділянка з кадастровим номером 0521083800:02:002:0293, площею 3,0372 га. 
Нещодавно позивач дізнався, що обробіток його земельної ділянки здійснює ТОВ «Поділля Агропродукт», з яким він жодних договорів не укладав та не підписував, згоди на обробіток його землі не надавав. Також було встановлено, що позивач 26 листопада 2016 року уклав договір оренди землі з ПП «Агротал», якого він також не укладав та не підписував. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачем встановлено, що право оренди належної йому земельної ділянки зареєстровано державним реєстратором Чечельницької селищної ради Фаренюком С.А. за відповідачем на підставі договору б/н від 26 листопада 2016 року та додаткової угоди б/н від 18 червня 2018 року.
Позивач жодних угод із ТОВ «Поділля Агропродукт» та ПП «Агротал» не укладав, а тому бажає витребувати свою земельну ділянку з чужого незаконного володіння та скасувати незаконне рішення державного реєстратора.   
Таким чином просив суд витребувати у ТОВ «Поділля Агропродукт» з чужого незаконного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 2-583 від 17 квітня 2015 року, з кадастровим номером 0521083800:02:002:0293, площею 3,0372 га, яка розташована на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області та скасувати рішення державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка Сергія Анатолійовича від 1 серпня 2018 року, індексний номер 42328642. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 травня 2023 року позов задоволено.
Витребувано у ТОВ «Поділля Агропродукт» з чужого незаконного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 2-583 від 17 квітня 2015 року, з кадастровим номером 0521083800:02:002:0293, площею 3,0372 га, яка розташована на території Жмеринської міської територіальної громади Вінницької області (колишньої Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області).
Скасовано рішення державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка Сергія Анатолійовича від 01 серпня 2018 року про право оренди земельної ділянки ТОВ «Поділля Агропродукт», орендодавець ОСОБА_1 , індексний номер 42328642.
Стягнуто з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь  ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1984,80 грн, витрати за проведення експертизи в сумі 5257,56  грн, та витрати за надання правничої допомоги в розмір 10000 грн, а всього 17242,36 грн.

Не погодившись із рішенням суду ТОВ «Поділля Агропродукт» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати його і ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 3 000 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що єдиним доказом, на якому ґрунтуються позовні вимоги у даній справі, є висновок Вінницького відділення КНДІСЕ №4790/4791/22-21 від 22 лютого 2023 року, однак, вказаний висновок є необґрунтованим, викликає сумніви в його правильності та вказує на упередженість експертів, які приймали участь в його складанні. Присуджений до відшкодування позивачеві розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідач вважає непропорційним в зв`язку з тим, що предметом розгляду є немайнові вимоги, а з боку представника позивача крім заявлення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи інших додаткових зусиль для вирішення справи не докладалось.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

 
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, йому належить земельна ділянка площею 3,0372 га, кадастровий номер 0521083800:02:002:0293, розташована на території Людавськоїї сільської ради Жмеринського району Вінницької області (в теперішній час територія Жмеринської міської територіальної громади Вінницької області), з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.12).

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 5 жовтня 2021 року, право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0521083800:02:002:0293 17 квітня 2015 року зареєстровано за ОСОБА_1 .. Державний реєстратор Чечельницької селищної ради Чечельницького району Фаренюк С.А. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42328642 від 01 серпня 2018 року, зареєстрував право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданого 26 листопада 2016 року, додаткова угода серія та номер: 1, виданий 18 червня 2018 року; строк дії договору до 20 жовтня 2023 року, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайом (суборенду), орендар ТОВ «Поділля Агропродукт», орендодавець – ОСОБА_1 (т.1 а.с.13 – 14).

Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер 0521083800:02:002:0293, власником якої є ОСОБА_1 , 31 липня 2018 року зареєстровано право оренди земельної ділянки за ТОВ «Поділля Агропродукт», номер запису про право – 27290426, орган, що здійснив державну реєстрацію права – Чечельницька селищна рада Чечельницького району Вінницької області (т.1 а.с.15).

Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз проведено судову технічну та почеркознавчу експертизи у даній цивільній справі та 22 лютого 2023 року виготовлено висновок № 4790/4791/22-21, відповідно до якого підпис у договорі оренди землі б/н від 26 листопада 2016 року, укладеному між ОСОБА_1 та  ПП «Агротал» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів,  не ОСОБА_1 , а іншою особою.  Чи виконаний підпис у додатковій угоді від 18 червня 2018 року про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі від 26 листопада 2016 року, укладеній між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт», експертами не вирішувалось, оскільки оригіналу додаткової угоди ТОВ «Поділля Агропродукт» для дослідження так і  не надало (а.с.221-228 т.1).

Між сторонами виник спір про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Частиною першою статті 93 ЗК України та статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Аналогічне положення закріплено й у статті 13 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц Верховний Суд зазначив, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника/-ів правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

На підтвердження заявлених позовних вимог про те, що він не підписував договір оренди від 26 листопада 2016 року з ТОВ «Поділля Агропродукт», а також додаткову угоду від 18 червня 2018 року про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі від 26 листопада 2016 року з ТОВ «Поділля Агропродукт» та ПП «Агротал», разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, яке було задоволено судом. 

Відповідно висновку технічної та почеркознавчої експертизи від 22 лютого 2023 року № 4790/4791/22-21 підпис у договорі оренди землі б/н від 26 листопада 2016 року, укладеному між ОСОБА_1 та  ПП «Агротал» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів,  не ОСОБА_1 , а іншою особою.  Чи виконаний підпис у додатковій угоді від 18 червня 2018 року про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі від 26 листопада 2016 року, укладеній між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт», експертами не вирішувалось, оскільки оригіналу додаткової угоди ТОВ «Поділля Агропродукт» для дослідження так і  не надало (а.с.221-228 т.1).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із доведеності ОСОБА_1 позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Поділля Агропродукт» зазначає, що висновок від 22 лютого 2023 року № 4790/4791/22-21 є необґрунтованим та таким, що викликає сумніви в його правильності й вказує на упередженість експертів, які приймали участь у його складанні. Проте такі доводи є безпідставними та не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд враховує, що судові експерти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проводили почеркознавчу експертизу та надали за результатами її проведення висновок № 4790/4791/22-21, були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, передбачену ст. 384, 385 КК України.

Судова експертиза є основним засобом доказування, який сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справи. Забезпечується він основними принципами судово-експертної діяльності, що полягають у законності, незалежності, об`єктивності й повноті дослідження та гарантуються Законом України «Про судову експертизу» і процесуальним законодавством України.

А тому підстави не брати до уваги висновок за результатами проведення почеркознавчої експертизи в суду першої інстанції були відсутні. 

Будь-яких доказів, які б спростовували висновок експертів чи доводили наявність орендних відносин із позивачем, відповідачами не надано. Клопотання про призначення повторної експертизи ТОВ «Поділля Агропродукт» в апеляційній інстанції не заявляло.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 цього Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону). 

Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з положеннями частин першої-другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 552/5808/17 (провадження № 61-19076св19) тощо.

Як вбачається з позовної заяви позивачем вказано, що попередній розрахунок суми судових витрат на момент подання позову складається з судового збору, витрат на послуги адвоката та витрат на проведення експертизи, а загалом біля 13984,80 грн. 

На підтвердження вимог заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу додано: договір про надання правничої допомоги від 01 листопада 2021 року (т.2 а.с.20 – 21), додаткову угоду до нього – акт приймання передачі наданих послуг (т.2 а.с.22), в якому вказується, що вартість та обсяг наданих послуг складається з консультації клієнта (1 год) – 1 000 грн, підготовка та подання заяв, клопотань, пояснень (4 години) – 4 000 грн, участь у судових засіданнях – 5 000 грн, а всього 10 000 грн.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Саме така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Відповідач просить про зменшення розміру стягуваних витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з їх непропорційністю.

У постановах від 24.01.2019 (справа № 910/15944/17), від 19.02.2019 року (справа № 917/1071/18) Верховний Суд зазначив «якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу».

Колегія суддів вважає, що сума коштів за надання правової допомоги, що виразилась у попередній консультації клієнта, складенні позовної заяви, ознайомлення з наявними у клієнта документами, участі у судових засіданнях починаючи з 16 лютого 2022 року по день ухвалення судового рішення, підготовці заяви про призначення судової експертизи не можна вважати завищеною. 

Отже, з урахуванням наведених норм права, конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності витрат понесених стороною на правничу допомогу адвоката, розумності їхнього розміру, заперечень представника відповідача, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правової допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, і значенням справи для позивача, інтереси якого представляв адвокат Якименко К.В., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про їх обґрунтованість і співмірність. 

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, по справі відсутні підстави для зменшення розміру стягнутих судових витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для скасування або зміни рішення суду колегією суддів не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт»залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 липня 2023 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Денишенко Т.О.
       
                                                       Рибчинський В.П.