Справа № 279/4969/20
Провадження № 22-ц/801/1448/2023
Категорія: 55
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волкова Н. Я.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року	Справа № 279/4969/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя – доповідач),
суддів: Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,
секретар судового засідання Куленко О. В.,
учасники справи: 
позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод МДФ»
відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2922 року, ухвалене у складі судді Волкової Н. Я. в м. Коростень Житомирської області, повне судове рішення складено 10 вересня 2022 року, -
встановив:
В жовтні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» (далі – ПрАТ «Коростенський завод МДФ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» (далі – ТОВ «УХЛК»)про припинення діяльності підприємства, стягнення моральної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що протягом всього часу від дня будівництва підприємств ПрАТ «Коростенський завод МДФ», ТОВ «УХЛК», зазначеними суб`єктами господарювання грубо порушується його право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, на безпечні та здорові умови проживання, створюється ризик та загроза життю та здоров`я, ризик виникнення найнебезпечніших хвороб, які в подальшому можуть призвести до смерті.
Також звертає увагу на ту обставину, що розташування цих підприємств в м. Коростені, яке віднесено до зони добровільного гарантованого відселення, не відповідає положенням ст.ст. 16, 17 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 27.05.2020 року по справі №283/518/17-ц, яким рішення Малинського районного суду Житомирської області від 12.03.2020 року залишено без змін, визнано беззаперечне порушення екологічного права ОСОБА_2 на безпечне для життя і здоров`я довкілля, на безпечні і здорові умови проживання та нанесення моральної шкоди, завданої порушенням цього права. 
У цій справі було проведено експертизу та Висновком експертів за результатами проведення комісійної інженерно-екологічної експертизи від 12.07.2019 року №5292/18-48/1259/18-23/1507/1923, проведеної на виконання ухвали Малинського районного суду надано аналіз забруднення хімічними речовинами атмосферного повітря в житловій забудові внаслідок діяльності підприємств, доведено факт порушення відповідачами вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони атмосферного повітря і причинно-наслідковий зв`язок між виробничою діяльністю ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія», з однієї сторони, та забруднення атмосферного повітря й стану довкілля на території садиби Позивачки, з іншої сторони.
Оскільки позивач проживає за тією ж адресою, що й ОСОБА_2 , а всі виміри експертів, фахівців проводились безпосередньо в будинку та на садибі по АДРЕСА_1 , то також зазнає значного негативного впливу від діяльності відповідачів, тому звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Протягом всього періоду своєї роботи як ПрАТ «Коростенський завод МДФ», так і ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» допускали постійні порушення екологічних норм, які були виявлені в процесі планових та позапланових перевірок, в переважній більшості, що проявлялось в понад нормованих викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Зазначене підтверджується листами – відповідями органів держекоінспекцій.
Позивач страждає від роботи підприємств: не може повноцінно відпочивати, постійний пил, тирса, сажа, запахи хімії, шум при цілодобових режимах роботи підприємств - все це негативно позначається на його психологічному та фізичному стані здоров`я, в процесі дії хімічних речовин, які викидаються в атмосферу Відповідачами, створюється ризик порушення стану будинку позивача, оскільки під впливом цих речовин спостерігається його псування.
Просив:
- зобов`язати ПрАТ "Коростенський завод МДФ" припинити діяльність та заборонити здійснювати підприємницьку діяльність з виробництва фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону в межах та на території м. Коростеня;
-зобов`язати ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" припинити діяльність та заборонити здійснювати підприємницьку діяльність з лісопильного та стругального виробництва, виробництва дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів в межах та на території м .Коростеня Житомирської області; 
-стягнути з ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія" на користь ОСОБА_1 по 150 000 гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково:
-в задоволенні позовних вимог про припинення діяльності Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод МДФ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" відмовлено.
-позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволено частково:
-стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод МДФ" на користь ОСОБА_1 30 000 (тридцять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.
-стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" на користь ОСОБА_1 30 000 (тридцять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.
-вирішено питання судових витрат.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач просив припинити діяльність та заборонити здійснювати підприємницьку діяльність з виробництва MDF s HDF плит на території санітарно захисної зони ; зобов`язати ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» припинити діяльність та заборонити здійснювати підприємницьку діяльність з виробництва пиломатеріалів на території санітарно захисної зони по АДРЕСА_2 .
Із змісту висновку комісійної інженерно-екологічної експертизи від 12.07.2019 року №5292/18-48/1259/18-23/1507/19-23 (п.5 висновку) вбачається, що згідно наданих на дослідження матеріалів інвентаризації викидів забруднюючих речовин на ПрАТ «Коростенський завод» МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» підприємствами витримана нормативна санітарно-захисна смуга відповідно 300м. та 100м.
Тому, розглядаючи спір в межах заявлених вимог, суд не вбачав підстав для задоволення вимог в цій частині, оскільки розглядає спір на підставі наданих доказів, а вони не свідчать про недотримання відповідачами вимог про межі санітарно-захисної зони.
Разом з тим, судом встановлено факт негативного впливу на довкілля. Відтак враховуючи ту обставину, що внаслідок господарської діяльності відповідачів здійснювалось забруднення атмосферного повітря на території садиби, в якій проживає позивач, однак таке проживання не є постійним і він, не будучи власником садиби, має можливість місце проживання змінити та обрати більш безпечне, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і оцінив розмір шкоди в сумі 60 000 гривень: по 30 000 гривень з кожного з відповідачів, що буде співмірним, розумним та справедливим.
З таким судовим рішенням не погодились всі учасники справи: і позивач, і відповідачі подали апеляційні скарги.
Не погодившись з таким рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, 18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну (т.2, а.с. 100 – 108), за якою ухвалою Житомирського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження (т. 2 а. с. 135).
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про припинення діяльності відповідачів. Дав неналежну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, адже судові експертизи підтвердили, що діяльність відповідачів призвела до забруднення навколишнього середовища небезпечними хімічними речовинами, а будівництво в зоні добровільного гарантованого відселення та в межах міста не відповідає вимогам ст.ст. 16,17 ЗУ «Про правовий режим території, що зазнало радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Наразі в судах оскаржується правомірність видачі дозвільних документів на викиди відповідачами забруднюючих речовин. На відповідачів неодноразово накладалися штрафні санкції Державною екологічною інспекцією, які сплачені відповідачами, що також доводить їх провину. Невірним є і висновок суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди, суд занадто занизив її розмір, суд безпідставно зазначив, що він не є власником садиби та має можливість змінити місце проживання та обрати більш безпечне, такий висновок суду не ґрунтується на отриманих доказах по справі. Адже він постійно проживає в буд. АДРЕСА_1 , інколи їздить провідати доньку та на лікування, оскільки є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС (категорія 2 ) та вимушений регулярно проходити лікування. Відтак за результатами розгляду апеляційної скарги просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про припинення діяльності підприємства та визначення розміру моральної шкоди і задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія», остання подала апеляційну скаргу (а.с.109-116, т.2) за якою ухвалою Житомирського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження (т. 2 а. с. 139).
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції припустився порушень процесуального та матеріального права. Так, судом взято до уваги неналежний доказ: висновок комісійної інженерно-екологічної експертизи від 12 липня 2019 року, проведений в межах розгляду іншої справи: № 283/518/17-ц та не стосується території, де проживає позивач. При цьому суд взяв до уваги показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є заінтересованими особами, оскільки зверталися з аналогічними до позову ОСОБА_1 позовами до ТОВ «УХЛК». Не враховано судом те, що ТОВ «УХДК» ввело в експлуатацію виробничі потужності на підставі Сертифікату ШУ № 165170521474, який був виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією України. Результати перевірок Державної екологічної інспекції не виявили грубих порушень з боку ТОВ «УХЛК», що також не врахував суд першої інстанції. Сам факт викидів в атмосферне повітря не свідчить про порушення прав позивача на безпечне довкілля, судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями ТОВ «УХЛК» та моральною шкодою позивача, а тому підстав для задоволення позову в цій частині у суду не було. Відтак за результатами розгляду апеляційної скарги просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди та відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ПрАТ «Коростенський завод МДФ», останній подав апеляційну скаргу (а.с. 122-127, т.2), за якою ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року було відкрито апеляційне провадження (т. 2 а. с. 199).
Основні доводи апеляційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги ТОВ «УХЛК». 
12 рудня 2022 року на апеляційну скаргу ТОВ «УХЛК» надійшов відзив від ОСОБА_1 , який вважає викладене в апеляційній скарзі надуманим та власними припущеннями відповідача, просить відмовити в її задоволенні (а.с. 152-164, т.2).
Інші учасники справи правом подати відзив на апеляційні скарги не скористалися.
14 червня 2023 року, відповідно до розпорядження в. о. голови Житомирського апеляційного суду від 08 червня 2023 року (а. с. 75, т.3), цивільна справа № 279/4969/20 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Коростенський завод МДФ», ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» про припинення діяльності підприємства, стягнення моральної шкоди надійшла на розгляд до Вінницького апеляційного суду (а. с.76, т.3). 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 червня 2023 року прийнято справу до провадження та призначено до розгляду на 13 липня 2023 року о 14 годині (а. с. 78, т.3).
В судовому засідання апеляційного суду представник позивача адвокат Пашинська А. П. підтримала викладене у апеляційній скарзі позивача, заперечила проти доводів апеляційної скарги відповідачів. Представники відповідачів адвокати Козуліна А. В. та Цимбал Ю. І. підтримали викладене в апеляційних скаргах відповідачів та заперечили проти апеляційної скарги позивача.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону.
Міжнародним договором, що закріпив зобов`язання держав у сфері доступу до правосуддя в екологічних справах, є Орхуська конвенція, ратифікована Законом України від 06 липня 1999 року № 832-ХІV. Пунктом 3 статті 9 Орхуської конвенції на її Договірні Сторони покладається зобов`язання, зокрема, забезпечувати доступ громадськості до процедур оскарження дій та бездіяльності державних органів і приватних осіб, що порушують вимоги національного екологічного законодавства.
Відповідно до положень Орхуської конвенції представники громадськості мають право оспорювати порушення національного законодавства у сфері довкілля незалежно від того, належать такі порушення до прав на інформацію і на участь громадськості при прийнятті рішень, гарантованих Орхуською конвенцією, чи ні. Орхуська конвенція забезпечує доступ до правосуддя як на підставі власних положень, так і в порядку забезпечення дотримання національного природоохоронного законодавства.
Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Кожному гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення. Така інформація ніким не може бути засекречена.
За змістом пунктів «а», «з» статті 9 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» кожний громадянин України має право на безпечне для його життя та здоров`я навколишнє природне середовище; подання до суду позовів до державних органів, підприємств, установ, організацій і громадян про відшкодування шкоди, заподіяної їх здоров`ю та майну внаслідок негативного впливу на навколишнє природне середовище.
За змістом наведеної норми можна дійти висновку, що природоохоронне законодавцем встановлено дві різні підстави відповідальності, за наявності яких виникає обов`язок по відшкодуванню шкоди, а саме: у зв`язку з встановленням факту негативного впливу на навколишнє природне середовище є підставою для відшкодування шкоди особі, завданою порушенням права на безпечне довкілля, а також, встановленням фактів завдання шкоди здоров`ю чи майну громадян внаслідок негативного впливу на навколишнє природне середовище, відповідно, є підставами для відшкодування також шкоди, завданої здоров`ю особи та її майну.
Статтею 68 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» передбачено відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зоні гарантованого добровільного відселення забороняється: будівництво нових, розширення діючих підприємств, безпосередньо не пов`язаних із забезпеченням радіоекологічного, соціального захисту населення, а також умов його життя та праці; будь-яка діяльність, що погіршує радіоекологічну ситуацію; природокористування, яке не відповідає вимогам норм радіаційної безпеки; внесення пестицидів, гербіцидів, отрутохімікатів без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища; залучення школярів, учнів і студентів до робіт, які можуть негативно вплинути на стан їх здоров`я.
Відповідно до статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Частиною першої та другою статті 293 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її збирання та поширення. Діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка завдає шкоди довкіллю, може бути припинена за рішенням суду.
По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:
- ОСОБА_1 з 2001 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.46-47, т.1). 
Факт проживання позивача у вказаному будинку підтверджено показаннями свідків ОСОБА_2 (власник будинку), сусідок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були допитані в судовому засіданні. Вказані свідки підтвердили, що позивач проживає в будинку ОСОБА_2 , де вони його постійно бачать, періодично проживає у дочки та знаходиться на лікуванні.
-Поряд з будинком, в якому проживає позивач, здійснюють свою діяльність Приватне акціонерне товариство "Коростенський завод МДФ" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія", в процесі якої в атмосферне повітря потрапляють викиди забруднюючих речовин.
-Діяльність ПрАТ "Коростенський завод МДФ", за основним видом КВЕД 16.21 - виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону. Дозвільних документів матеріали справи не містять, проте учасники справи не заперечували їх наявність, позивач не обґрунтовував позов їх відсутністю.
-Діяльність ТОВ "УХЛК", за видом КВЕД 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво, а також за видом КВЕД 16.23 - виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів на підставі:
-сертифікату Державної архітектурно-будівельної інспекції України серії ІV № 165170521474 від 21 лютого 2017 року, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта деревообробного комбінату на АДРЕСА_2 , І черга ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія»(а.с. 145, т.1);
-сертифікату Державної архітектурно-будівельної інспекції України серії ІV № 163171920848 від 11 липня 2017 року, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта деревообробного комбінату на АДРЕСА_2 , ІІ черга ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія»(а.с. 146, т.1);
- дозволу Житомирської обласної державної адміністрації від 26 квітня 2017 року № 1810700000-116 на викиди ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами на 10 років із 26 квітня 2017 року по 26 квітня 2027 року (а.с. 136-142, т.1).
-В листі Державної екологічної інспекції у Житомирській області від 6 липня 2016 року (а.с. 38, т.1) зазначено наступне: 
«Питання дотримання вимог природоохоронного законодавства під час будівництва та експлуатації ПрАТ "Коростенський завод МДФ" у 2012, 2013, 2014, 2015 роках перевірялися в ході планових та позапланових перевірок.
Під час проведення перевірок виявлялися ряд грубих порушень, таких як наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, несанкціонований скид забруднюючих речовин за територію підприємства без попередньої очистки, відхилення від норм, встановлених висновком державної екологічної експертизи, невідповідність роботи очисних споруд до робочого проекту, перевищення вмісту забруднюючих речовин у стічних водах, які скидалися на очисні споруди водоканалу.
Виявлені порушення фіксувалися актами перевірок, надавалися приписи з метою їх усунення, у 2012 році Державною екологічною інспекцією у Житомирській області винесено рішення про тимчасову заборону діяльності ПрАТ «Коростенський завод МДФ» до повного усунення порушень, а також обраховано збитки за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря у розмірі 196 000 гривень, які у подальшому були повністю відшкодовані.
Останньою перевіркою інспекції у 2015 році встановлено, що ПрАТ "Коростенський завод МДФ" усі необхідні документи екологічного характеру отримано, грубі порушення вимог природоохоронного законодавства усунуто».
-Відповідно до листа Державної екологічної інспекції від 06 березня 2017 року за № 645/05-16 (а.с.36-37, т.1), в період з 26 жовтня 2016 року по 14 листопада 2016 року планової перевірки ПрАТ "Коростенський завод МДФ" виявлені наступні порушення вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони атмосферного повітря, а саме: не надано під час перевірки дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів, яким визначено видовий та кількісний склад викидів забруднюючих речовин, а також позитивний висновок державної експертизи по робочому проекту будівництва відділення підготовки та зберігання смоли, джерело викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (стартова труба відводу димових газів енергоблоку) не обладнано майданчиком для відбору проб викидів та відсутній вхідний отвір для відбору проб. Протягом періоду з 22 по 29 червня 2017 року проводилась позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія". За результатами даної перевірки виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства у галузі охорони атмосферного повітря, а саме: не пронумеровані джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря; не надані документи у галузі охорони атмосферного повітря: паспорти газоочисних установок на джерелах викидів, інструкцію з експлуатації ГОУ, наказ про призначення осіб, відповідальних за технічний стан ГОУ, журнали проведення поточних та планових ремонтів та обліку робочого часу ГОУ, довідки щодо постановки на державний облік в галузі охорони атмосферного повітря.
- Відповідно до висновку експертизи від 12 липня 2019 року № 5292/18-48/1259/18-23/1507/19-23, проведеної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз в межах цивільної справи №283/518/17-ц (копія на а.с. 19- 35, т.1):
- діяльність ПрАТ "Коростенський завод МДФ" та ТОВ "Українська лісопильна компанія" (як разом так і окремо) призвела до забруднення навколишнього природного середовища небезпечними хімічними речовинами(пункт 1 Висновку);
- Згідно наданих на дослідження матеріалів інвентаризації викидів забруднюючих речовин на ПРАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія», підприємствами витримана нормативна санітарно-захисна зона відповідно 300 м та 100 м.
Разом з тим, відповідно до результатів дослідження повітря населених місць (протоколи вимірювання від 15 та від 25 квітня 2019 року) виявлено перевищення гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин, характерних для ПрАТ "Коростенський завод МДФ" та ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" за межами санітарно-захисної зони (пункт 5 Висновку);
- Пункт 6,8 Висновку: «За результатами досліджень інтенсивності викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел ПрАТ "Коростенський завод МДФ" та ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія", враховуючи свідчення фахівців, які проводили відбір проб та вимірювання, встановлено, що стаціонарні джерела викидів, на яких відбирались проби та проводились вимірювання, не працювали в максимальному режимі (працювали з потужністю 0,25 - 4 % від показників потужності, визначених у матеріалах інвентаризації та дозволі на викиди ПрАТ "Коростенський завод МДФ" та 12-18 % від показників потужності, визначених у матеріалах інвентаризації та дозволі на викиди ТОВ "Українська холдингова компанія"). Разом з тим, навіть при такому режимі роботи стаціонарних джерел викидів у житловій забудові спостерігались перевищення гранично допустимої концентрації суспендованих твердих частинок, недиференційованих за складом (пилу) та груп сумацій.
Відповідно до протоколу №04-03 дослідження повітря населених місць від 15 квітня 2019 року у точці №1 (житлова забудова, АДРЕСА_1 ) концентрація пилу становить 1,8 мг/м 3 при максимальній разовій граничнодопустимій концентрації 0,5 мг/м 3, що є перевищенням в 3,6 рази.
Відповідно до протоколу №04-03 дослідження повітря населених місць від 15 квітня 2019 року у точці № 2 (житлова забудова, АДРЕСА_1 ) концентрація пилу становить 1,0 мг/м 3 при максимальній разовій граничнодопустимій концентрації 0,5 мг/м 3, що є перевищенням в 2,0 рази.
За результатами інструментальних вимірів в точці № 1(житлова забудова, АДРЕСА_1 ) коефіцієнт комбінованої дії К к.д. для групи сумації 47 (сірчистий ангідрид, вуглецю оксид, діоксид азоту та фенол) перевищує гранично допустимий рівень в 2,19 рази.
На підставі вищевказаного можливо стверджувати, що при звичайних режимах роботи джерел викидів ПрАТ "Коростенський завод МДФ" та ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" фактичні концентрації досліджуваних забруднюючих речовин в житловій забудові значно вищі за виявлені та, ймовірно, перевищують ГДК м.р.».
Отже, апеляційний суд виснує, що на підставі наявних в матеріалах справи доказів та фактичних обставинах справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем доведений факт порушення відповідачами вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони атмосферного повітря і причинно-наслідковий зв`язок між виробничою діяльністю ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія», з однієї сторони, та забрудненням атмосферного повітря та стану довкілля за місцем проживання ОСОБА_1 з іншої, до чого призводить така діяльність відповідачів.
Посилання відповідачів в апеляційних скаргах на те, що в даній справі Висновок експертизи від 12 липня 2019 року № 5292/18-48/1259/18-23/1507/19-23, проведеної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз в межах цивільної справи №283/518/17-ц (копія на а.с. 19- 35, т.1), є неналежним та недопустимим доказом, - є їх власною позицією, яка не ґрунтується на нормах права.
Дійсно згадана експертиза проведена в іншій цивільній справі, проте вона стосується оцінки діяльності відповідачів на предмет дотримання норм радіаційної, санітарної, екологічної безпеки та впливу цієї діяльності на безпечний рівень життя за адресою АДРЕСА_1 , за якою проживає і позивач в справі, яка наразі є предметом апеляційного перегляду. Відтак цей висновок містить інформацію щодо предмета доказування, отриманий з дотриманням порядку, встановленого законом (статті 77,78 ЦПКУ). Наявність в матеріалах справи не повного тексту експертного висновку, а лише вступу, частини дослідницької частини та висновків, жодним чином не ставить під сумнів Висновки, викладені експертами, які, слід зауважити, не спростовані відповідачами.
Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційних скарг відповідачів і в частині того, що суд вважав доведеною ту обставину, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 , адже ця обставина доведена матеріалами справи, зокрема належним чином засвідченою копією паспорта позивача (а.с. 46 – 47, т.1), де містяться відомості про реєстрацію його за вказаною адресою, а також показаннями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є сусідами. Посилання відповідачів на те, що показання свідків не слід брати до уваги, бо вони є заінтересованими особами, так як є позивачами в аналогічних справах, - є надуманим, не ґрунтується на об`єктивних сумнівах, свідки допитані судом під присягою, а тому їх показання є належними та допустимими доказами в розумінні цивільного процесуального закону.
Вірно суд першої інстанції послався і на листи Державної екологічної інспекції (а.с. 36-39, т.1), які містять інформацію щодо предмета доказування, є інформативними, а відповідачі в свою чергу не спростували ту інформацію, яка в них міститься.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведений факт порушення відповідачами вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони атмосферного повітря і причинно-наслідковий зв`язок між виробничою діяльністю ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія», з однієї сторони, та забрудненням атмосферного повітря та стану довкілля на території будинку АДРЕСА_1 , до чого призводить така діяльність відповідачів.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині припинення діяльності відповідачів, суд першої інстанції вірно зазначив, що сам по собі факт впливу виробничої діяльності на довкілля без встановлення значення такого впливу при наявності всіх належних чинних дозвільних документів, не може бути підставою для припинення чи заборони здійснення такої діяльності.
Також суд першої інстанції правильно послався на те, що відповідачами витримана нормативна санітарно-захисна зона відповідно 300 м та 100 м , що підтверджено висновком експертизи від 12 липня 2019 року № 5292/18-48/1259/18-23/1507/19-23, проведеної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз в межах цивільної справи №283/518/17-ц (копія на а.с. 19- 35, т.1):
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції. Будь-яке істотне втручання держави у право чи діяльність повинно відповідати легітимній меті та бути співмірними із застосованими заходами, тому застосування найсуворішої санкції до відповідачів у вигляді заборони здійснювати господарську діяльність (чи припинення діяльності) можливе у разі, коли заходи адміністративного впливу, компетентного органу, у цій справі – Державної екологічної інспекції у Житомирській області, ігноруються і взагалі не виконуються суб`єктом господарювання.
Посилання заявника на частину 2 статті 13 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», яка передбачає, що у разі провадження господарської діяльності, щодо якої здійснювалася оцінка впливу на довкілля, виявлено значний негативний вплив цієї діяльності на життя і здоров`я населення чи довкілля та якщо такий вплив не був оцінений під час здійснення оцінки впливу на довкілля та/або істотно змінює результати оцінки впливу цієї діяльності на довкілля, рішення про провадження такої планованої діяльності за рішенням суду підлягає скасуванню, а діяльність – припиненню, як на підставу для задоволення вимоги про зупинення діяльності відповідачів, є необґрунтованими за відсутності достатніх доказів наявності значного негативного впливу діяльності відповідачів на життя і здоров`я населення чи довкілля.
Апеляційний суд також враховує, що станом на момент вирішення спору судом не встановлено понаднормативного негативного впливу відповідачів на довкілля, виявлені екологічною інспекцією недоліки усувались, а сплата ними застосованих Державною екологічною інспекцією штрафів сама по собі не може слугувати доказом такого впливу на довкілля, який би став підставою для припинення діяльності відповідачів.
Окрім того, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_2 , яка є власником будинку АДРЕСА_1 , оскаржувала правомірність видачі дозвільних документів ТОВ «УХЛК» та постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 806/2591/17 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації , головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» про визнання неправомірними та скасування дозволу і рішення.
Законність та обґрунтованість видачі дозвільних документів відповідачеві «ПрАТ «Коростенський завод МДФ» на здійснення негативного впливу на довколишнє природне середовище позивачем в судовому порядку не оскаржувалась.
Відтак, встановивши наявність у відповідачів всіх належних чинних дозвільних документів за відсутності доведеного значного негативного впливу виробничої діяльності відповідачів на довкілля, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення чи заборони здійснення такої діяльності відповідачів.
Таким чином, наведені у апеляційній скарзі скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, підстави вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, - відсутні.
Відтак апеляційний суд виснує, що апеляційна скарга позивача в частині вимог про скасування оскаржуваного рішення про відмову у задоволенні позову про припинення діяльності юридичних осіб, не підлягає до задоволення, а оскаржуване судове рішення в цій частині слід залишити без змін.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги позивача щодо невірного визначення розміру моральної шкоди судом першої інстанції та доводи апеляційних скарг відповідачів щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача, апеляційний суд виснує, що апеляційні скарги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на таке:
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно Рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Дубецька проти України» (заява №30499/03, немає сумніву, що промислове забруднення може негативно вплинути на здоров`я суспільства в цілому і погіршувати якість життя особи, проте часто неможливо визначити у кількісному вираженні його вплив у кожному окремому випадку.
Враховуючи ту обставину, що внаслідок господарської діяльності відповідачів протягом 2012-2017 років, а також у 2019 році здійснювалось забруднення атмосферного повітря на території будинку, де проживає позивач, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.
Із врахуванням обставин справи, в тому числі врахувавши те, що позивач не є власником садиби, в якій проживає, часто виїжджає жити до дочки, забруднення атмосферного повітря відбувалося в 2012-2017, 2019 роках, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної у зв`язку з неправомірними діями відповідачів, у розмірі 30 000 грн. з кожного. 
Таким чином, доводи апеляційних скарг є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України. суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставні повно та всебічно досліджених фактичних обставинах справи, висновок суду першої інстанції про задоволення часткове задоволення позову ОСОБА_1 є вірним, а доводи апеляційних скарг як позивача, так і відповідачів не спростовують правильного висновку суду першої інстанції, відтак вони підлягають відхиленню, а оскаржуване судове рішення - залишенню без змін.
Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та того, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, понесені позивачем та відповідачами судові витрати у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді, слід залишити за ними.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, ст. 389 ЦПК, - 
постановив:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія", Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод МДФ" залишити без задоволення.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2022 року  залишити без змін.
Судові витрати, понесені учасниками справи в ході апеляційного розгляду справи, залишити за ними.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                   Т. М. Шемета

Судді                                   О. В. Ковальчук

                                                                                О. С.Панасюк